(871) TALLENS OCH GRANENS FIENDER BLAND SMÅFJÄRILARNA. 129 



cylindern med. Detta sker alltid i barrets spets; följden härav är, att 

 barret sitter kvar, lämnar ett utmärkt skydd under vintern och följande 

 vår ånyo lämnar larven föda, innan den beger sig över på knopparna. 



Alla tre tallbarrminerarna utmärka sig förutom genom de allmänna 

 minerarkaraktärerna, vilka förut berörts, genom förekomsten av vissa 

 karaktärer, som ej ha observerats hos andra än dem. 



Dit hör först och främst den karaktäristiska förminskningen av pro- 

 torocalskölden, som antingen fått formen av ett upp och nedvänt T 

 eller ett W. Även hos andra larver med dolt levnadssätt äger en 

 slags reduktion av protoracalskölden rum, t. ex. hos Argyrestliia^ men 

 där sker den efter andra principer (jämf. fig. i6). 



Ej mindre karaktäristisk är bakkroppsspetsens byggnad, som hos 

 alla tre arterna är alldeles överensstämmande- 



Såväl på undersidan av analsköldens fria kant som på den mediana 

 delen av analfötterna sitta små tandade plattor ordnade i regelbundna 

 rader. 



I ett föregående arbete, (I, sid. 13 — 15), vid vilken tidpunkt detta 

 egendomliga organ blott var känt från en av tallbarrminerarna, sökte 

 förf. att förklara dess funktion. Efter en översikt över de metoder, 

 som olika minerare använda för att undvika anhopning av exkremen- 

 terna i minorna, varvid bl. a. omnämndes dels TiscJieria coinpianellas 

 metod att sticka ut bakkroppsspetsen genom ett hål i minan och på 

 detta sätt hålla rent i densamma, dels släktets Nepticidas metod att 

 med tillhjälp av den i en fin spets utdragna bakkroppsspetsen ordna 

 exkrementerna i små tvärrader, varigenom de breddes ut över en så 

 stor yta som möjligt, kom förf. till den slutsatsen, att minerarna i all- 

 mänhet söka undvika en anhopning av exkrementerna i minorna samt 

 befordra deras hastiga uttorkande, och anledningen för dessa försiktig- 

 hetsmått antogs vara den faran, att i dem skulle utvecklas en för larven 

 skadlig svamp- och bakterieflora. 



Sedermera har förf. också kunnat konstatera, att svampar tränga in 

 i minorna (TräGÅRDH IV, fig. 4, sid. 186). 



Vad faror av dylikt slag beträffar, torde Ccdcstis vara sämre ställd 

 än andra minerare. Ty för det första äro bladminorna mycket mera 

 effektivt exponerade för uttorkning än barren. För det andra tillkom- 

 mer för barrminerarna en särskild komplikation. Bladminerarna vinna 

 nämligen genom en viss kvantitet förtärd bladvävnad ett proportions- 

 vis större utrymme, emedan till det som vinnes direkt genom den fak- 

 tiskt förtärda mängden även kommer det ökade utrymme, som ernås 

 genom att bladets övre och undre epidermis kan tänjas isär. 



Så gynnsamt ställda äro ej tallbarrminerarna, ty i deras mina äro 



JO Aleddel. /rån Statens Skogs/örsoksanstalt, 



