2. XII. 1916. Saalas. — Schulman. 45 



kuitenkin jonkun verran toisistaan kuten Reitter'in tutki- 

 muskaavoissa selvästi on osoitettu. 



r, Peitinsiipien piste viirut hyvin karkeat; niiden vä- 

 lyksissä olevat sukamaiset karvat ovat suuremmat, pystyt, 

 hyvin silmiinpistävät. Suurempi, paksumpi, ja karkearaken- 

 teisempi, n. 1.3 mm pitkä laji. Cr. hispiduhis Thoms. 



\". Peitinsiipien pisteviirut kohtalaisen karkeat; välyk- 

 sien karvat hienot ja lyhyet, vähemmän silmiinpistävät. Ruu- 

 mis hoikempi, etuselkä suhteellisesti pitempi, 1—1. i mm 

 pitkä. Cr. pusillus Gyll. 



Molemmat lajit tavataan meillä sekä kuusessa että män- 

 nyssä ja ovat hyvin yleisiä. Cr. pusillus'en pohjoisimmat 

 tuntemani löytöpaikat ovat Rovaniemi ja Suomussalmi; Cr. 

 hispidulus on levinnyt Etelä-Lappiin ja Kuolan niemimaalle 

 saakka. 



Lopuksi tahdon korjata pari painovirhettä kysymyksen- 

 alaisissa tutkimuskaavoissani. Sivulla 69, 3:nnella rivillä yl- 

 häältä sanotaan Hylastes opacus'en elävän kuusessa; tulee 

 olla: männyssä. Sivulla 68, ILnnellä rivillä ylhäältä sa- 

 notaan kaarnakuoriaistemme lajiluvun nousevan 43:een; tulee 

 olla 45 : e e n. 



Kun ennestään tunnettuihin 45:een lajiin lisäämme 5 tässä 

 kirjoituksessa mainittua lajia, nousee tähän saakka Suo- 

 mesta tunnettujen kaarnakuoriaisten luku, jos 

 otamme mukaan hieman epävarman Scolytus ma/i-lajin, ta- 

 san 50:een. 



Doktor Hj. Schulman interpellerade på mötet när- 

 varande yngre ornitologer angående deras observationer rö- 

 rande Sidensvansens beteende vid fångandet av insekter 

 och yttrade därvid följande: 



„Den 26 juli 1880 såg jag vid Unusjärvi, på gränsen 

 mellan Suojärvi och Lindjärvi socknar, på en udde, bevuxen 

 med tallskog, ett par sidensvansar under snabb flykt från 

 en hög tall sänka sig ned mot vattenytan fångande insek- 

 ter och därefter återvända till skogen, varest ungarna från 

 olika ställen genom visslande läte (fullkomligt likt de gam- 



