2. XII. 1916. Sc/?u/man, Sidensvansens beteende vid insektfångande. 49 



gelns utomordentliga glupskhet, säger, att de i fågelns hem- 

 land all beskrivning trotsande myggsvärmarna om sommaren 

 utgöra hans förnämsta, om ock ej enda föda. Här vore 

 man frestad att med Finnilä inflika, att det oerhörda för- 

 råd av övervintrande frukter, markriset magasinerat, också 

 i hans hemland kompletterar insektförrådet bättre än annor- 

 städes. Om näringens upptagande säger A. E. Brehm 

 1. c: „Insektjagandet bedriver han alldeles på samma sätt 

 som flugsnapparne; bären avplockar han från grenarne i 

 godan ro, stundom plockar han väl även upp dem från 

 marken". Om rörelserna på marken säger samma författare 

 1. c: fågeln „rör sig där klumpigt och uppehåller sig där 

 aldrig länge". Den mest detaljerade utredning av denna 

 fågels sommarliv skulle man dock vänta att finna i vår in- 

 hemska litteratur, ty vårt land har framför andra länder i 

 Europa — Ryssland undantaget — rätt att kallas sidensvan- 

 sens hemland. Härifrån var det den länge efterlängtade 

 underrättelsen (1856; Proceedings, 1857) om det första bo- 

 fyndet kom, ehuru A. Newton's redogörelse över J, W o 1- 

 ley's upptäckt publicerades i „The Ibis" 1861 samt i C a- 

 banis' och Baldamus' „Journ. f. Orn." samma år. 

 Måhända var det även här, som den första aningen om 

 snappandet vaknat. Atminstone nämner A. Newton uti 

 „Ootheca wolleyana" II, 1902, p. 219, att Wolley's kun- 

 skapare, lappen Martin Piety (Martin Pekka från Keto- 

 mella invid Ounasjoki), d. 28. 9, 1856 berättat, att „han sett 

 sidensvansar flyga upp i luften och återvända till samma 

 ställe, därifrån de hade flugit, — han tyckte detta skedde 

 på lek, men kanske fångade de insekter". 



Fågelns behagliga rörelser i luften tyckas också hava 

 tjusat H. Krank, då han i trakten av Gamla Karleby (Acta 

 Soc. pro F. et Fl. F. XV, n:o 4, 1898, p. 37) „en mild 

 lugn och solklar höstdag en gång var i tillfälle att se få- 

 geln företaga en slags lek", vilken, att döma av den liv- 

 fulla skildringen, troligen icke var något annat än snappan- 

 det av insekter. Och A. R. Helaako sk i, som 1902 om 

 sommaren anträffat sidensvansen häckande på Karlö utanför 



4 



