52 Kyyhkynen, Hedelmällisen maaperän kasveja Sotkamossa. 2. XII. 1916. 



edellämainittujen kalkkipitoisten alueiden yhteydessä. Ero- 

 tan niitä kahta eri muotoa, nimittäin sellaisia, jotka ovat 

 muodostuneet purojen varsille ja toisia, joita nimit- 

 täisin ahomaisiksi lehtoniityiksi tai niittyleh- 

 doiksi. Viimemainitut ovat suureksi osaksi muodostuneet 

 kulttuurin vaikutuksesta siten, että alue on kai ensin kas- 

 kettu, ja sen sijalle on kasvanut voimakas lepikko. Tämä 

 on sitten harvennettu niin, että puut ovat jääneet seisomaan 

 joko yksikseen tai pienempinä ryhminä noin 3 — 10 metrin 

 päähän toisistaan. Hakattuja puita ei ole viety heti pois, 

 vaan ovat ne saaneet jäädä maahan pariksi, kolmeksi vuo- 

 deksi, jonka jälkeen niistä on karsittu pois hienoimmat ok- 

 sat multaa muodostamaan ja rungot vedätetty muuanne. 

 Jälelle jätetyt puut — enimmäkseen leppiä — tekevät nämä 

 niityt puistomaisiksi. Niiden tarkoituksena sanottiin olevan 

 varjostaa ruohostoa liialta kuivuudelta ja karikkeillaan lan- 

 noittaa maata. 



Kuten sanottu ovat tällaiset „niityt" Sotkamon kalkki- 

 seuduilla sangen tavallisia. Niiden kasvisto ja kasvullisuuden 

 rehevyys riippuu tietysti paljon niiden asemasta, maaperästä 

 ja kosteussuhteista. Kuivilla soramailla, joiden kalkkipitoi- 

 suus on heikkoa, ovat ne sangen värittömiä johtuen siitä, 

 että heinä- ja lehväkasvit ovat niissä vallalla. Viimemaini- 

 tutkin (Epilobium angiistifolium, Solidago, Angelica, Cirsium 

 heterophyllum, Geranium silvaticum ja lillukka) kasvavat yk- 

 sitellen tai pienempinä ryhminä ja kohoavat niukasti kukki- 

 maan heinäröyhyjen harvan ja harmaan tasapinnan yläpuo- 

 lella. Siellä täällä pilkoittaa joku Hieracium'in, Ranunculus'en, 

 Ächillea'n ja Chrysanthemum'in kukka. Joitakin piennarruo- 

 hoja, Stellaria graminea, Rhinanthus minor, Rumex- ja Luzula- 

 lajeja y. m. on vielä juurella ja siinä kaikki. Ainoastaan 

 kosteammilla ja suorastaan märilläkin rinteillä on kasvilli- 

 suus runsaampaa ja rehevämpää, mutta lajiluku ei ole lisään- 

 *tynyt monellakaan, kun maaperässä ei ole täälläkään tarpeeksi 

 kalkkia. Näin on useimmiten laita kalkkipitoisista kallioista 

 loitommalla sijaitsevilla niityillä. Mutta missä tällainen le- 

 pikkoniitty on sattunut d o 1 o m i i 1 1 i j u o t i 1 1 e tai sen 



