Mötet den 3 februari 1917. 113 



Att vi ej på länge sett honom vid vårt Sällskaps mö- 

 ten har, såsom alla veta, berott af ohälsa. Men enhvar, 

 som besökte honom i hemmet och ville erhålla lugna, san- 

 sade råd af den gamle, klartänkte vännen, fick hans 

 beredvilligt lämnade bistånd. Man begagnade sig också ofta 

 häraf. N o r r 1 i n stod därför uti intim kontakt med vänner 

 och elever, och hans intresse för deras forskareverksamhet 

 och vunna resultat upphörde först med döden. 



Sig själf höll han anspråkslöst å sido, när det gällde 

 offentlighet och erkännande. När andra gjorde i hans forsk- 

 ningsriktning hvad han ej kunde, så gladde han sig. Och 

 gingo de längre än han vågat hoppas, eller bragte de nya 

 tegar under arbete, så gladdes han dubbelt. 



Därför var också den bortgångne läraren och vännen 

 uppburen av alla, som förstodo honom. Därför kunde han 

 verka för vårt samfunds mål och för forskning äfven när 

 ohälsa vållade att han icke syntes i vår krets. 



Numera skall han aldrig synas här, och icke heller i 

 hemmet. Dock är han närvarande, om än ej personligen. 

 Allt fortfarande skola nämligen hans riktlinjer följas af vårt 

 Sällskap. De skola upprätthållas och allt vidare utvecklas, 

 numera af en hel grupp efterföljare, som vilja bära forsk- 

 ningens fana högt och arbeta för fosterlandets utredning i 

 naturalhistoriskt afseende. 



Norr lin hade glädjen att härom vinna personlig öf- 

 vertygelse. Väl kände han det under ohälsans dagar först 

 tungt att icke mäkta slutföra hvad han redan planlagt. Men 

 hvem kan väl nå de mål han föresatt sig? Kunde väl den 

 bortgångne gendrifva naturens egen lag, att den enskildes 

 kraft är begränsad? Ödet bjöd honom att gå bort när han 

 fyllt sitt värf — ett ädelt värf — för högskolan, forsk- 

 ningen och fosterlandet. 



Ej må vi då med klagan tänka på hans bortgång, ty 

 han skall icke förgätas. 



Tvärtom må Societas pro Fauna et Flora Fennica tro- 

 get fortsätta sin verksamhet och utveckla densamma. Då 

 skall dess bortgångne vän allt fortfarande stå midt i vår 



S 



