188 Årsmötet den 13 maj 1917. 



kalkinvaatijoita l.e ° q ( 9 lajia) 



kalkinsuosijoita 6.4 „ ( 36 „ ) 



heikk. kalkinsuosijoita . . .21,3 „ (120 „ ) 



riippumattomia 64.4 „ (363 „ ) 



heikk. kalkinkarttajia . . . . 5.i „ ( 29 „ ) 



kalkinkarttajia O.ö „ ( 3 „ ) 



vaihtelevan luonteisia. . . . 0.? „ ( 4 „ ) 



Yhteensä lOO.o „ (564 „ ) 



Edellä esitettyjen lukujen perusteella voidaan todeta se 

 huomattava seikka, etiå kokonaista 165 lajia (29.3 ° q) osot- 

 taa kalkkia suosivaa luonnetta, sensijaan että kalkinkartta- 

 jien ryhmiin kuuluu vain 32 lajia (5.ü "o)- Siis edellisiä on 

 n. 5 kertaa runsaammin kuin jälkimäisiä. Ottamalla huo- 

 mioon, että kalkkirikkaillakin seuduilla on yleensä paikoi- 

 tellen sopivia kasvupaikkoja myös erilaisille kalkinkarttajille 

 ja että riippumattomat lajit ovat verrattain tasaisesti levin- 

 neet, kuvastavat edellä mainitut luvut ja prosenttimäärät 

 selvästi sitä eroa, joka vallitsee kasviston lajirunsaudessa 

 kalkkirikkailla ja kalkkiköyhillä seuduilla. Että tämä ero 

 todellisuudessa on aivan hämmästyttävän silmiinpistävä, sen 

 sain kokea retkeillessäni varsinkin alussa mainitsemillani 

 seuduilla, joilla kalkkirikasta ja kalkkiköyhää vuoriperää 

 on lähekkäin, toisiinsa rajoittuen. Kasvilajien suuri run- 

 saus kalkkirikkailla seuduilla ja kasvupaikoilla on samalla 

 kieltämätön todistus kalkin edullisesta vaikutuksesta maa- 

 perän tuotantokykyyn. 



Årsmötet den 13 maj 1917. 



Ordföranden, professor J. A. Palmen, föredrog föl- 

 jande Årsberättelse öfver Sällskapets verksamhet 1916 — 1917. 



Att vetenskapligt forskningsarbete kan idkas under rätt 

 ogynnsamma yttre förhållanden har mången ekonomiskt 



