214 Puheenjohtajan vuosikertomus. 13. V. 1917. 



oli sitten kysymyksessä kanssaihmisten taikka koko syn- 

 nyinmaan onni. Viime vuonna oli hän ensimäinen avusta- 

 massa seuraamme, kun sen tarve tuli tunnetuksi, ja hänen 

 suuri lahjoituksensa jätettiin sellaisella hyväntahtoisella ym- 

 märtämyksellä, että jo yksistään tämän tekemä vaikutus ei 

 hevillä unohdu. 



Neljäkymmentäkuusi-vuotiaana poistui riveistämme 14 p. 

 tammik. 1917 metsänhoitaja Andreas Sigismund Czar- 

 necki, joka oli innokkaasti tutkinut lintumaailmaa niillä 

 seuduilla, joilla hän oli oleskellut, Ahvenanmaalla, Suojär- 

 vellä, Kuusamossa ja nyt viimeksi Haapajärvellä. Taitavana 

 konservaattorina ja luonnonvalokuvaajana on hän tehnyt it- 

 sensä tunnetuksi, ja on hän ottanut osaa v. 1896 Turkesta- 

 niin tehtyyn luonnonhistorialliseen tutkimusmatkaan. 



Ornitologisia harrastuksia omasi myöskin lääketieteen 

 tri Werner Lindman, joka piirilääkärinä toimi 1884 — 91 

 Pudasjärvellä ja 1891 — 1916 Kalajoella, missä hän kuoli 61- 

 vuotiaana. Pitemmän aikaa oli hän innolla ja menestyksellä 

 keräillyt linnunmunia ja hänen runsas kokoelmansa pesyeitä 

 mainituilta seuduilta kuului maamme arvokkaimpiin. 



Professori Petter Adolf Kar ste n 'issa, joka 22 p. 

 maalisk. 1917 kuoli Forssassa 84:llä ikäkaudellaan, poistui 

 Seuran riveistä jo v. 1859 siihen liittynyt, 1904 kunniajäse- 

 neksi valittu jäsen. Ollen laajalti tunnettu maamme ete- 

 vimpänä sienituntijana ja varsin monien mykologisten kir- 

 joitelmien laatijana, toimi hän 40:n vuoden ajan kasvi- ja 

 eläinopin opettajana Mustialan maanviljelysopistossa. Huoli- 

 matta siitä, että hän oli itseoppinut ja vakinaisesti piti asun- 

 toa maaseudulla, on hän erinomaisesti ansioittanut itseään 

 sienifloramme suhteen, jonka tutkimista hän kauan aivan 

 yksin harrasti. Seura on, kuten eräässä nekrologissa on 

 esiintuotu, „hänessä menettänyt yhden tuotteliaimpia jäse- 

 niään, ja ulkomaan botaanisissa piireissä on hänen poistumi- 

 sensa herättävä kunnioittavaa kaipuuta". Viimeiset elinvuo- 

 tensa omisti vanhus myös elämän syvimpien ja ratkaisemat- 

 tomimpien arvoitusten pohtimiseen. 



Äkkiarvaamatta ja tuskaisana saapui piiriimme sähkö- 



