13. V. 1917. Puheenjohtajan vuosikertomus. 215 



teitse tieto, että Ro b ert Bertil Poppius 27 p. marrask. 

 1916 oli vaipunut kuolon uneen Kööpenhaminassa, jossa hän 

 oleskeli erään kansainvälisen kommissionin tehtävissä. Jos- 

 kin toiveita on olemassa, että hänen elämäntyönsä tulee 

 erityisessä muistopuheessa lähemmin esitetyksi, omistetta- 

 koon tässä joitakin sanoja hänen muistolleen; ne toista- 

 vat etupäässä ajatuksia, joita hänen ystävänsä lausuivat, kun 

 kuolinsanoma saapui ja kun hänen tomunsa laskettiin koti- 

 maan poveen. 



Bertil Poppius syntyi 1876 ja otti nuoruusvuosistaan 

 asti osaa luonnonhistorialliseen retkeilytyöhön, johon hänen 

 valpas harrastuksensa kaikkea luontoa kohtaan häntä hou- 

 kutteh. Myötäsyntyinen katseen terävyys luonnon äärettö- 

 mälle moninaisuudelle sai aikaan, että hän jo varhain saat- 

 toi taitavana eroittajana sekä havainnoida että keräillä. 

 Tultuaan v. 1894 jäseneksi Seuraamme kokosi hän, osaksi 

 Seuran stipendiaattina, runsaat sadot eri osista luonnon- 

 historiallista aluettamme. V. 1896 matkusti hän Venäjän 

 Karjalassa, kävi Syvärissä, Petroskoissa ja Saoneshe-niemellä 

 Äänisjärvellä, v. 1897 retkeili hän Suomen Lapissa ja 1899 

 Suomen-Venäjän Lapissa. Näillä matkoillaan piti hän etu- 

 päässä silmällä hyönteismaailmaa, mutta myös linnustoa ja 

 seudun kasvistoa. Tällä tavoin valmistautuneena siirtyi hän 

 yhä kauemmas, seutuihin, joilla poikkeavat, mutta silti poh- 

 joismaiset luonnonolot vallitsevat. Hän teki 1901 A. K. 

 Cajanderin keralla tutkimusmatkan pitkin Lei^a-joen laaksoa 

 ja v. 1903 W. Ramsayn seurassa matkan Kaninin niemi- 

 maalle. Näillä pitemmillä retkillä terottui edelleen silmä ja 

 arvostelukyky myös kotimaan erikoisuuksille. 



Satonsa muokkasi hän aina suurella innolla ja harvinai- 

 sen rivakasti. Aina otti hän osaa Seuran kokouksiin usein 

 esittäen pienempiä tiedonantoja. Monet hänen tutkielmis- 

 taan painettiin Seuran julkaisusarjoissa, mutta sittemmin 

 myöskin ruotsalaisten, venäläisten, saksalaisten, belgialaisten, 

 unkarilaisten ja ranskalaisten seurojen julkaisuissa. Suuri 

 osa ei ole sisällöltään yksinomattaisesti deskriptiivisiä, vaan 

 tehdään niissä selkoa myös erityisesti arktisten lajien leve- 



