218 Puheenjohtajan vuosikertomus. 13. V. 1917. 



ran on ottanut työn suorittaakseen, on se ajettava loppuun". 

 Ei kukaan voi tehdä toimessaan, jonka on ottanut hoitaak- 

 seen, enempää kuin se, joka kaatuu työnsä ääreen. (Rosberg.) 



Vainaja oli ensisijassa tutkimusmatkailija, retkeilijä sanan 

 parhaassa merkityksessä. Varsinkin matkoilla joutuu ystä- 

 vyys ja toveruus koetukselle, sitä kovemmalle mitä vaiva- 

 loisempi matka. (Cajander.) Mutta Bertil Poppius kesti ko- 

 keensa täydellisesti, niin ovat seuralaisensa todistaneet. 



Tämän toimeliaan jäsenen on Seuramme menettänyt. 

 Mutta jotain emme voi menettää, nimittäin muistoa vaati- 

 mattomasta, avomielisestä, hienotunteisesta ja uskollisesta 

 toverista, älykkäästä ja harrastuksellisesta kanssatutkijasta, 

 emme liljoin muisteloa siitä työilosta, jota hän osotti silloin 

 kun vielä toimi joukossamme. Me voimme jatkuvasti muis- 

 tella „häntä raikkaine, tartuttavan iloisine mielenlaatuineen, 

 vilkkaine ja elähyttävine harrastuksineen kaikkea kohtaan, 

 mikä koski yhteistä tiedettämme, hänen intoansa ja toiminta- 

 tarmoansa työskennellessään henkilökohtaisista eduista riip- 

 pumatta sen hyväksi, johon hänen harrastuksensa kohdistui. 

 Mutta mitenkä hän työskentelikään kansainvälisen tieteen 

 eteen määräten ja selittäen eläinmuotoja maapallon eri ääristä, 

 niin asui hänessä aina tunne siitä, että hän siten oli mukana 

 kantamassa tutkimuksen lippua Suomessa korkealla." 

 (Luther.) 



Vielä on mainittava meidän tavallaan raskain menetyk- 

 semme, ei raskas, kuten edellisessä tapauksessa, sikäli, että 

 elinvoimainen ja tarmokas työ äkkiä olisi keskeytynyt, eikä 

 liljoin sikäli, että menetys henkilökohtaisesti tuntuu katke- 

 ralta läheisistä ystävistä, — sillä luonnon järjestyksen mu- 

 kaan oli Johan Petter Norrlin'in poistuminen kyllä 

 odotettavissa — , vaan raskas erityisesti sen takia, että hän, 

 jolla pitkän aikaa oli ollut suuri vaikutus kotimaiseen luon- 

 nonhistorialliseen tutkimukseen, varmaankin vielä olisi voinut 

 ja olisi hänen tullutkin jakaa meille herättäviä, kypsiä, kauas- 

 tähtääviä ja samalla varottavia neuvoja Seuran tulevaisuuden 

 suhteen. 



Muistosanoja Norrlinista tullaan toisella taholla sepittä- 



