76 Ekman. - Lindfors. 15. XII. 1917. 



Dean, B., and Summer, F. Notes on the spawning habits of the 

 brook lamprey (Petromyzon wildert). New-York Acad. 

 Trans., Vol. 16, 1898. 



Fremy, E., et V al e n c i e n n e s, A. Recherches sur la composition 

 des oeufs dans la serie des animaux. Ac. Se. C. R. 38, 1854. 



Herfort, Karl. Reifung und Befruchtung des Eies von Petromy- 

 zon fluviatilis. Arch. f. mikrosk. Anat., Bd. 57, 1900. 



H o f e r, B., und Vogt, C. Die Süsswasserfische von Mittel-Europa. 

 Leipzig, 1909. 



K u p p f e r, C, und B e n e e k e, B. Der Vorgang der Befruchtung am 

 Ei der Neunaugen. Festschr. f. Th. Schwann. Königs- 

 berg, 1878 (zitiert nach He rf or t). 



Müller, A. Ueber die Entwicklung des Neunauges. Joh. Müllers 

 Archiv, 1856. 



P a n i z z a. Memoira suUa Lampreda marina. Memoire dell' Institute 

 Lombarde di scienze lettere e arti, Vol. II, Milano, 1845. 



Smitt, F. A. Skandinaviens fiskar, andra upplagan. Stockholm, 1895. 



V e j d o v s k y. Fr. Die äussere Befruchtung des Neunauges Petro- 

 myzon Planen. Sitz. ber. d. königl. böhm. Ges. Wiss. in 

 Prag, Math.-naturw. Kl., 1893. 



Trafikinspektör Axel Lindfors lämnade följande Or- 

 nitologiska notiser från Korsnäs. 



1. Sylvia-arterna. Det har synts mig vara af intresse att 

 utröna, på hurudana platser Sy/f/a-arterna förlägga sina bon. 

 Jag har därför åtskilliga gånger systematiskt genomsökt 

 skogsdungar på fastlandet och mindre holmar i skärgården, 

 icke blott häckningstiden, utan ock tidigare på våren, innan 

 löfven utvecklats, då bland löfbuskar byggda, gamla bon 

 lättare kunna upptäckas. De arter, som främst komma i 

 fråga, äro Sylvia salicaria (L.) och S. curnica (L.), hvilka 

 äro allmänna såväl på fastlandet som i skärgården, den förra 

 kanske något allmännare än den senare. Dessutom har 

 jag iakttagit den i trakten sällsynta S. sylvia (L.), af h vilken 

 jag funnit endast 2 bon (båda med ägg). Af gamla bon kan 

 något eller några få hafva tillhört denna art, ehuru de flesta 

 sådana varit så väl bibehållna, att de utan vidare kunnat 

 konstateras hafva tillhört antingen S. salicaria eller 5. curruca. 



De båda allmänna arterna bygga vanligen sina bon i 

 enar, icke sällan också i granar. I det senare fallet för- 

 lägges boet helst i unga, 2 å 3 m höga träd, gärna på en 



