108 Backman, Ödemarksfloran i mellersta Österbotten. 15. XII. 1917. 



Eqvisetum palustre (spårs.) Carex rostrata 



Scirpus ccEspitosus Molinia caerulea 



Carex dioica Viola palustris 



C. livida (spårs.) Trientalis Europcea 



C. filiformis Myrica gale 



Här , och där finnas 1 m vida flarkar utan mosstäcke 

 med en gles vegetation af Juncus stygiiis, Eriophorum an- 

 gustifoliiim och Utriciilaria intermedia. 



Torfvens mäktighet å Jäniskuru mossäng är 50 — 80 

 cm. Öfverst finnes 10—40 cm väl förmultnad starrtorf. Alf- 

 ven utgöres af grusblandad, brun sand. Mossmattan samman- 

 sättes af Sphagnum papillosum och sparsamma fläckar Sphag- 

 niim nitens. Å de platser, där gräset ej ännu blifvit slaget, 

 antecknades följande arter: 



Carex dioica Peucedanum palustre (enst.) 



C. livida Scirpus ccespitosus 



C. pauciflora Selaginella spinulosa 



C. rostrata Trientalis Europcea 



Drosera longifolia Viola palustris 



Dr. rotundifolia Andromeda polifolia 



Eqvisetum palustre Betula alba (telningar) 



Eriophorum alpinum B. nana 



Er. angustifolium Myrica gale 



Galium palustre (enst.) Oxycoccus palustris 



Molinia ccerulea Salix myrtilloides 



Af dessa arter äro endast Molinia, Erioph. alpinum och Myrica 

 något förhärskande, de öfriga S3^ntes uppträda + sparsamt. 

 Om sålunda Myrica gale anträffas äfven i utkanterna af 

 de stora mossarna, så finner den dock sin egentliga trefnad 

 midt på Tuomikonneva och Jänissalonneva. Större delen 

 af dessa är snarast att betrakta som strängmossar, ehuru 

 strängarna sällan äro skarpa och fullt regelbundet utbildade, 

 på grund hvaraf de delvis kunde betecknas såsom flark- 

 mossar. Ställvis iakttogs äfven typisk Carex filiformis-mosse. 

 Synnerligen egendomlig verkade en c. 50X100 m stor fläck 

 på länerån, som karakteriserades af ymnig Myrica, Phragmi- 

 tes och Molinia. Strängarna och de vanligen 2 X 2 (-8) m 

 vida tufvorna äro 30 å 40 cm höga och äga ett frodigt 



