176 Årsmötet den 13 maj 1918. 



Årsmötet den 13 maj 1918. 



Ordföranden, professor J. A. Palmen, föredrog föl- 

 jande Årsberättelse öfver Sällskapets verksamhet 1917— 

 1918. 



För jämt ett år sedan kunde invid vårt lands horisont 

 varslas icke enbart det hotande lifsmedelsminimum, hvari 

 vi allt ännu befinna oss, utan också mörka ovädersmoln, 

 öfvermättade med energispänningar af social art. Emeller- 

 tid bröt ovädret icke då ut, tvärtom kom först en lifvande 

 och uppeldande solstråle, den nämligen, att världskriget 

 bragte vårt land politiskt oberoende, som också erkändes 

 af flere stater. Denna ljusglimt förknippades med både varma 

 framtidsförhoppningar och starka förpliktelser. Men öster- 

 ländska utopier hade länge i tysthet inympats hos oss på 

 efterblifna folkelement. Under ledning af samvetslösa de- 

 magoger hade dessa satt i gång planer på ett socialt upp- 

 ror emot vår demokratiska samhällsordning, — dädan oväders- 

 molnen, som hopades redan för ett år sedan. Strax efter 

 nyssnämnda ljusglimt begynte molnen urladda sig, och un- 

 der två månader slogo ljungeldarna oafbrutet ned öfver 

 vårt land. Månget gammalt lummigt träd splittrades, mycken 

 växande ungskog fälldes till marken, och mången frodig 

 odlingsteg härjades af hvirfvelvinden, af hagelskurar och 

 störtregn. Och många äro de landsmän, som stå bekla- 

 gande eländet, bekymrade öfver sina egnas öde och det he- 

 las framtid. Ty mycket blod har flutit, dels under öppen 

 kamp, dels under fasansfulla utbrott af folkvanvett, som 

 följde upproret och ännu mer nederlaget i spåren. Elän- 

 det måste dessutom bekämpas under rådande hungersnöd 

 samt medan ryska regeringen gaf oss löften, som aldrig 

 ens voro afsedda att uppfyllas, samtidigt som den med alla 

 densamma till buds stående krigsmedel understödde våra 

 röda fiender. Hela landets välfärd stod på spel. 



Åskvädren vara dock i regeln icke länge. Blir också 

 marken fläckvis svedd och därstädes ter sig för någon tid 



