13. V. 1918. Levander. — A. Palmgren. 219 



cerer och copepoder. Föroreningsgraden i det vatten, där 

 håfningarna utfördes, karakteriseras åter af förhandenvaron 

 af vissa ciliater, såsom Euplotes charon, och af nematoder 

 samt af ägg, tillhörande enligt hvad jag kan finna männi- 

 skans breda bandmask. Dylika ägg (brunaktiga, försedda 

 med lock, af 60 /a längd och 50 /a bredd) torde aldrig till- 

 förene blifvit insamlade med planktonhåf. 



Utom genom de anförda organismerna utmärka sig prof- 

 ven genom en tämligen riklig förekomst af smutspartiklar, 

 väl härledande sig från fäkalier o. a. affall. I detta pseudo- 

 plankton konstaterades tvärstrimmade köttfibrer, växtfibrer 

 och mikroskopiska smutsbollar. I alla fall kunde redan vid 

 okulär besiktning tydligt iakttagas en skarp skillnad mellan 

 det från röret molnlikt utströmmande gråa spillvattnet och 

 vattnet i den rayon några tiotal meter utanför, där plank- 

 tonprofven togos. Tydligt är, att den organiska substan- 

 sens mineralisering i Finska vikens vatten med dess svaga 

 salthalt sker jämförelsevis snabbt. 



Docent A. Palmgren demonstrerade det af honom 

 år 1910 i en upplaga om 10 exemplar utgifna, tillsvidare 60 

 nummer räknande exsiccatverket A. Palmgren: Carices ful- 

 vellae Fries, därtill anslutande följande uttalande, utmyn- 

 nande i en till exkurrenter riktad anhållan om bidrag till 

 exsiccatets komplettering med nya nummer. 



Sedan år 1898 har undertecknad under ett flertal som- 

 rar i naturen varit sysselsatt med studier öfver CareA:-grup- 

 pen Fullvellae Fries. Nämnda grupp, som i Fenno-Skandien 

 räknar arterna C. flava L., C. lepidocarpa Tausch, C. Oederi 

 Ehrh., C. Hornschuchiana Hoppe, C. extensa Good., C. distansL., 

 C. binervis J. E. Sm. och C. punctata Gaud., hör som kändt 

 till de mest kritiska inom släktet. Dels äro en del arter, 

 främst C. lepidocarpa och i all synnerhet C. Oederi, mång- 

 formiga och därtill i en del former mycket afvikande från 

 det, som kan anses representera typen för arten, med ka- 

 raktärer som låta dem skenbart nära ansluta sig till när- 

 stående artej". Så skiljer sig exempelvis underarten oedo- 



