40 Brenner, Några växtabnormiteter. 5. X. 1918. 



varit för dem fullt lämplig. De utveckla då under någon 

 tid, till och med under flere år, blad som genom sin ringa 

 storlek och bleka färg utvisa att de ej trifvas, blifva små- 

 ningom allt bladfattigare, få torra grenar och dö slutligen. 

 Innan detta inträffat utvecklas vanligen från stammens bas 

 nya skott med stora, mörka och stundom annorlunda for- 

 made blad. Under förändrade gynnsamma färhållanden till- 

 växa dessa nya grenar och kunna t, o. m. ersätta den gamla 

 förtorkade stammen eller dess förtorkade grenar. Genom 

 sina blads stora yta och rikligare klorofyllhalt bidraga de 

 till en kraftigare lifsverksamhet hos de ännu lefvande de- 

 larna af trädet och i och med detsamma till dess räddning. 



På samma sätt kan man tänka sig de större bladen hos 

 björken, de bredare bladen hos Philadelphiis, de rent gröna 

 bladen hos Cornus alba och blodboken samt de yfvigare, 

 barrikare grenarna hos den fågreniga granen såsom fram- 

 kallade af dessa växters behof af rikhaltigare näring och 

 sträfvan att åstadkomma medel för tillfredsställandet af 

 detta behof. De vore alltså att betrakta som växtens lif- 

 räddningsmedel vid fall af hotande hungersnöd. 



I fråga om dylika abnorma företeelser må ännu om- 

 nas en af de på Brennebo i Ingå planterade ormgranarna, 

 som i härvarande botaniska trädgård uppdragits af frön 

 från den oligoclada granen från Talsola i Tavastland. Denna 

 nu 17-åriga gran (fig. 2) har under sin jämförelsevis korta 

 lifstid redan hunnit ikläda sig tre olika skepnader. Under 

 sina tio första år en typisk f. virgata med långa enkla eller 

 fågreniga grenar sköt den de två följande åren upp från 

 12 dm längd till 21 dm som en f. monstrosa utan krans- 

 grenar och har under de fem sista åren utvecklat en 3 dm 

 lång f. oligoclada-topp med 3 kransar af korta få- och kort- 

 greniga grenar och en ensam ogrenad kransgren högst uppe. 

 Den har alltså, efter att i sin tidigare ungdom hafva lidit 

 af större eller mindre grenbrist, nu omsider hunnit till mo- 

 derträdets få- och kortgreniga öfvergångsform till typisk 

 P. excelsa. I denna utvecklingsföljd öfverensstämmer den 

 med den å sid. 36 af Medd. haft. 34 afbildade granen från 



