200 Sydänheimo, Ornitologisia havaintoja Tuusulassa. 5. IV. 1919. 



aivan pientä poikasta kuolleina. Pesää ei siis oltu ensi 

 käyntini jälkeen hylätty, vaan oli ainakin 4 munaa haudottu 

 poikasiksi. Varmaankin olivat nämä poikaset pesän rikkou- 

 tumisen vuoksi paleltuneet kuoliaaksi. Mutta muniahan oli 

 alkuaan 6. Missä oli 2 poikasta? Mustankirjavan paarnia- 

 lintuparin itsepäinen pysytteleminen ympärilläni pani minut 

 tutkimaan pesän lähistöä, ja etsinnän tuloksena löysin tus- 

 kin 100 metrin etäisyydeltä pesästä lepänkannon, jonka ko- 

 lossa lepäsi 2 melkein lentokykyistä kirjavan paarmalinnun 

 poikasta. Aivan ilmeisesti oli tässä nuo puuttuvat poikaset, 

 ja oli ne siis joko munina tai poikasina siirretty pois uhan- 

 alaisesta pesästä. Uusi pesä teki joka suhteessa „hätävaran" 

 vaikutuksen.. Siinä oli hyvin niukalti pesäaineksia, ja len- 

 toreikä oli suurempi ja pesäkolo matalampi kuin tavallista. 



Munien ja poikasten siirrosta niiden turvaamistarkoi- 

 tuksessa on olemassa silminnäkijäin todistuksia. Mainitsen 

 näistä muutamia omien havaintojeni tueksi. — Seuran ko- 

 kouksessa 7. V. 1904 on prof. E. E. Sun dvi k kertonut 

 linnunpoikasten ensimäisistä lentoyrityksistä havaintojaan, 

 jotka osoittivat, että, milloin pesä on sellaisessa kohdassa, 

 että ensimaiseen lentoyritykseen yhdistyy vaara poikasten 

 elämälle, emä kantaa poikaset varmaan paikkaan, mistä 

 lentoyritykset sitten tehdään (Meddel. 30, s. 132). — E. 

 Sahlin kertoo (Sv. Jägareförb. Nya Tidskrift, 1910, siv. 

 390) Ruotsista tapauksen, jossa ruisrääkkä nokassaan kantoi 

 pois pesänsä munat sen johdosta, että pesä heinää tehtäessä 

 paljastui. — Samantapainen esimerkki kerrotaan samassa aika- 

 kauskirjassa (1897, siv. 374) peltopyystä. Kertoja pitää kui- 

 tenkin todennäköisenä, että lintu viimemainitussa tapauksessa 

 vei kantamuksensa jalkojensa välissä. Kuten tunnettua on 

 lehtokurpalla tapana vaaran uhatessa kantaa poikasensa 

 turvaan jalkojen väliin puristettuna. — Maist. A. R. Helaa- 

 koski kertoo (Luonnon Ystävä, 1899, siv. 139) nähneensä 

 kaakkuriemon kantaneen nokassaan poikastaan. Luultavasti 

 oli tässäkin kysymyksessä turvallisuustoimenpide. 



Lopuksi huomautettakoon, että paarmalintujen nokan 

 muoto, sen leveä tyvi ja pykälä yläleuan kärjessä varmaan 



