276 Forsius. — Merikallio. 13. V. 1919. 



mologiens område eller i övrigt främjat klubbens verksam- 

 het. Utom klubben stående personer kunna beviljas rätt 

 att på inbjudan av klubbmedlem bivista möte. 



Klubben har sammanträtt till talrikt besökta möten den 

 14 februari, 4 och 25 mars, 11 april och 2 maj. Vid mötena 

 hava klubbens nya stadgar utarbetats och godkänts och ett 

 flertal föredrag och demonstrationer hållits. 



Styrelsen för år 1919 utsågs den 2 maj och utgöres av: 

 med. lic. R. Forsius ordförande, statsentomolog V. L i n n a- 

 niemi viceordförande, kustos R. F r e y sekreterare, amanuens 

 W. Hellen kassör och kustos Harald Lindberg biblio- 

 tekarie. Till revisorer valdes protokollsekreterare Bj. Wa- 

 sastjerna och arkitekt G. Stenius med lektor Å. 

 Nordström och magister U. S a a 1 a s såsom suppleanter." 



Maisteri Einari Merikallio selosti luonnonsuojelus- 

 alueeksi aijotun Oulangan-seudun ja Kaakkois-Kuolajärven 

 imettäväiseläimistöä ja linnustoa. Esitys perustui etupäässä 

 siihen tutkimusmatkaan, jonka hän kesällä 1917 edellä maini- 

 tussa tarkoituksessa teki mainitulle alueelle. Topograafisessa 

 linnuston käsittelyssä oli esittäjä jakanut linnut tyyppilintuihin, 

 suosijoihin, välinpitämättömiin ja karttajiin. Runsautta osoit- 

 tavat termit tarkoittivat, vastakohdaksi tähänastisille enem- 

 män tai vähemmän subjektiivisille runsauden ilmaisemista- 

 voille, määrättyä lintutiheyttä. Senjohdosta, että etelä- ja 

 kaakkois-Kuolajärvellä löytyy laaja, puhdas kuusialue, voitiin 

 selvästi eroittaa eläinmaantieteellisesti kolme aluetta. Eteläi- 

 selle Oulangan alueelle olivat ominaisia männynsuosijat ja 

 useat eteläiset lajit, keskiselle kuusialueelle oli erikoista 

 männynsuosijain puute ja pohjoiselle Kutsan-Tuntsan alueelle 

 männynsuosijat ja useat tunturilinnut. Tavattujen lintulajien 

 lukumäärä (140) on alueen pohjoisen aseman vuoksi huomat- 

 tavan suuri. Lukumäärää kohottavat Jäämereltä ja Vienan- 

 mereltä ajautuneet lajit sekä tunturi- ja toiselta puolen ete- 

 läisen kasvillisuuden löytyminen. Runsaslukuisimmat lin- 

 nut olivat härkäpeipponen, lapintiainen, urpiainen ja uuni- 

 lintu. Huomattavasti vähälukuisempia olivat hömötiainen, 



