66 Saalas, Suomen kaarnakuoriaiset. 6. XII. 1913. 
emo-onteloksi,! osa taas on toukkien kaivelema. Toukka- 
käytävät, milloin ne ovat selvästi rajoitetut, päättyvät aina 
valmiiksi tultuaan erityiseen onteloon, n. k. kotelokehtoon, 
johon hyönteinen koteloituu. Kaarnan alla tai sisässä ole- 
ville kaarnakuoriaisten syömäkuvioille on ominaista, että 
toukkakäytävät aina ovat jauhomaista ainetta täynnä mutta 
emokäytävät eli -ontelot ovat aivan tyhjät. 
Sen kautta, että ne täten ovat kahdesta 
erilaatuisesta osasta muodostuneet, poik- 
keavat ne kaikista muista kaarnan alla 
olevista hyönteisten syömäkuvioista. — 
Itse puun sisään tunkeutuvat kaarnakuo- 
riaisten käytäväkuviot tunnetaan taas muit- 
ten hyönteisten samoihin paikkoihin kai- 
vamista käytävistä siitä, että ne ovat tou- 
kanjauhoista tyhjät sekä pitkin pituuttaan 
tasapaksut, eivätkä vähitellen laajene. 
Paitsi näitä uuden sukupolven kas- 
vattamistarkoituksessa syntyviä syömä- 
kuvioita, syntyy kaarnakuoriasten vaiku- 
tuksesta puuhun toisiakin käytäviä, sel- 
laisia, joita täysimuotoiset hyönteiset syö- 
vät oman nälkänsä tyydyttämiseksi joko 
nuorina vasta kotelosta tulleina eläiminä 
tai väliaikoina eri poikueiden perustamisen 
Kuva 1. Blastophagus välillä. Mutta näin syntyneet kuviot ovat 
piniperda. Kotelo ja hyvin epäsäännölliset, joten on vaikea yksin 
tayt niiden avulla päättää, mikä laji on minkä- 
kin tehnyt. 
Vahingollisiksi voivat kaarnakuoriaiset tulla kahdella eri 
tavalla: osaksi tappamalla puita tai kuivattamalla niiden oksia, 
osaksi turmelemalla itse puuainetta. Edellisenlaatuista eli 
n. s. fysiologista vahinkoa saattavat tehdä ne kaarnakuo- 
riaiset, joiden syömäkuviot sijaitsevat kaarnan alla, ja jotka 
puusta hävittävät ravintorikkaan jälsikerroksen. Niihin kuu- 
luvat useimmat meidän kaarnakuoriaisemme. Läheskään aina 
eivät ne kuitenkaan ole turmiollisia, sillä toiset näistä lajeista 
