EINI 13. Saalas, Suomen kaarnakuoriaiset. 77 
Elää pystyissä kuusissa kuivan, kovan kaarnan alla. Joks. ylei- 
nen Lapissa aina kuusen pohjoisrajaan saakka, varsinkin tunturien rin- 
teillä. Harvinaisempi Keski- ja Etelä-Suomessa, missä sitä on tavattu 
siellä täällä. 
6. pilosus Ratzeb. 
6. Dendroctonus Erichson. 
Suurin kaarnakuoriainen. Mustanruskea, hyvin kupera, 
taaksepäin hieman levenevä, yltyleensä täynnä pystyjä kel- 
taisia karvoja, vailla pintamyötäisiä peruskarvoja. Pää tiheään, 
etuselkä jotenkin epätasaisesti pisteinen, kiiltävä. Peitinsii- 
pien pisterivit karkeat mutta laakeat, välykset epäsäännölli- 
sesti nystyräiset. 7—9 mm pitkä. 
Elää pystyjen kuusien tyvessä, mieluimmin isoissa elävissä puissa, 
poikkeustapauksissa männyissä. Harvinainen mutta levinnyt yli alueen 
Helsingin seuduilta Etelä-Lappiin (Kittilään) ja Kuolan niemimaalle 
(Luttojoelle) asti. 
7. micans Kug. 
7. Blastophagus Eichh. 
(Hylurgus Er.) 
1’ Peitinsiipien = kärjessä, 
alaspäin — viettävässä 
osassa, on toinen vä- 
lys pitkin pituuttaan 
Kuva 7. kourumaisesti vajon- 
0 a nut ja sillä kohtaa nys- 
piniperda. 
tyröitä vailla. Otsa 
karkeapisteinen. Musta, tuntosarvet ja 
nilkat kellanpunaiset; usein myöskin 
peitinsiivet punertavat. 3.5—4.s mm 
pitkä. 
Elää männysssä ja on hyvin vahingolli- 
nen. Täysimuotoinen eläin tunkeutuu nuo- 
riin versoihin itse ytimeen asti; sikiää sekä 
kaatuneissa että varsinkin pystyissä puissa, 
enimmäkseen tyviosissa paksun kaarnan alla. 
Hyvin yleinen kautta maan aina Pohjois-Lap- Kuva8. Blastophaguspi- 
piin asti. niperda’n käytävä nuo- 
„Metsätarhuri.“ 8. piniperda Linn. ren männyn latvassa. 
