GH AKITA 1913. 
Saalas, Suomen kaarnakuoriaiset. 93 
lisiä tai epäsäännöllisiä emokäytäviä tai -onteloita sekä 
erityisiä toukkakäytäviä ja „kotelokehtoja“. 
Emokäytävät säännöllisiä. 
Kummallakin puolella niitä 
on munakuoppia, joista toukkakäytävät lähtevät. Kukin 
näistä päättyy kotelokehtoon. 
Emokäytävät kulkevat puun pituussuuntaan (ks. 4” ja 4”). 
Emokäytävä haaraantuma- 
ton, korkeintain toisessa 
päässä aivan lyhyellä sa- 
karalla varustettu. 
Emokäytävä yksinkertai- 
nen, sen toisessa päässä ei 
ole mitään suurempaa laa- 
jennusta tai sakaraa, kor- 
keintaan pieni parittelu- 
kammio. 
Havupuissa: Blastophagus pi- 
niperda (enimmäkseen män- 
nyssä paksun kaarnan alla; 
emokäytävä 7—14 cm 
pitkä, 3—3!/, mm leveä; 
toukkakäytävät hyvin mut- 
kittelevia ja toisiinsa sot- 
keutuneita, suhteellisen pit- 
kiä); Ips sexdentatus (enim- 
mäkseen männyissä; emo- 
käytävä 4-5 mm leveä; 
toukkakäytävät suhteelli- 
Kuva 25. Blastophagus piniperda'n 
syömäkuvioita männyssä. 
1 luonn. koosta. 
sen lyhyet ja leveät; ks. myös kohtaa 8); Ips proximus 
(enimmäkseen mänhnyssä; emokäytävä 2—2 !/, mm leveä; 
ks. myös kohtaa 6” ja 8); Ips typographus (enimmäkseen 
temattomat. Sitäpaitsi ovat Crypturgus-lajien syömäkuviot jätetyt pois, 
syystä että nämä hyönteiset tavallisesti käyttävät hyväksensä suurem- 
pien karnakuoriaisten käytäviä, joiden seinämiin ne asettavat munansa 
ja joista niiden toukkakäytävät lähtevät. Milloin ne tekevät itsenäisiä 
syömäkuvioita, ovat nämä muodoltaan hyvin epämääräisiä; emokäytävät 
ovat epäsäännöllisiä, hyvin kapeita, mutkikkaita ja usein monihaaraisia. 
