116 Hintikka, Omituisia pahkoja Pinus silvestris'ellä. 7. II. 1914. 
sesti jonkinverran huomattavissa. Litistyminen oli vertikalis- 
radiärisessä suunnassa. Kaarna muutoin sileässä petäjän 
rungossa oli muodostuman ympärillä paksuntunut ja työn- 
tynyt sivuille. Muodostuman ulospistävä osa oli v. 1910 
6.5 cm pitkä. Kahden vuoden kuluessa toisessa kappaleessa 
havaittavasta lisäkasvusta ei ole mittauksia. Pitempi, pää- 
rangan suuntainen läpileikkaus mainitun pahkan tyveltä on 
5 cm, kun taas lyhempi on 3!/, cm. 
Jo pahkojen ulkopuolisesta asennosta rungolla ja irrot- 
tamiskohdan puuosasta kävi selville, ettei muodostuma ollut 
oksan kohdalla. Rungon puuosa oli kyseessäolevilla kohdilla 
rakenteeltaan normalinen ja sen ulkopinnassa voi olla kor- 
keintaan puolen sentimetrin korkuinen, pihkainen kohoama. 
Muodostuman pituusleikkauksessa huomattiin sen sisus- 
tan olevan kauttaaltaan kaarnoittuneen. Ulko-osassa oli kaarna 
normalisen petäjän kaarnan tavoin kerroksikasta, tyven 
keskusosassa oli soluryhmiä, joissa pihkapitoisuus oli sangen 
huomattava. Sikäli kuin tuon yhden kappaleen paikottai- 
sesta mikroskopisesta tarkastelusta selveni, ei loisaiheuttajia 
ollut huomattavissa. Kuitenkin täytyi tarkastelun materialin 
laatuun nähden jäädä vaillinaiseksi. 
Liioin ei sitä voi pitää lentisellipullistumasta, eikä ydin- 
sädepaisumasta, eikä haavoittumista peittävän ylipeittymän 
kautta syntyneenä. Vertailukohtia tarjoovat tällaisia muodos- 
tumia koskettelevassa kirjallisuudessa jossain määrin Krick'in 
selittämät silmuttomat pahkat punapyökillä ). Hänen kuvaa- 
miensa — ulkomuodoltaan kyllä toisenlaisten ja kooltaan 
pienempien — kuoripahkojen sisusta oli korkkiutunut. Näi- 
denkin pahkojen syntytapa ja kehitys on myös jäänyt selit- 
tämättä. 
Kyseissä oleva petäjän pahka säilytetään Helsingin yli- 
opiston kasvipatologisen laitoksen kokoelmissa. 
1) Fr. Krick. Uber die Rindenknollen der Rotbuche. Bibliotheca 
botanica. 1891. H. 25. 
