4. IV. 1914. Montell, Förslag till naturskyddsomräde vid Kilpisjaur. 177 
jaurs nordvästra vik, och endast den omständigheten, att 
stugans innehafvare sakna dragrenar, har tills vidare räddat 
den vackra björkskogen vid foten af detta fjäll och den 
synnerligen artrika floran därstädes. Länge torde det dock 
ej dröja, innan denna björkskog får dela Saanaskogens öde, 
ifall ej tillräckligt effektivt hinder ställes i vägen för sköf- 
lingen. 
Det hör visserligen till saken, att länsmannen årligen af 
forstmästaren i revieret skall anhålla om anvisning, hvar 
ved får huggas till de under länsmannens uppsikt stående 
öde- och fjällstugorna, men erfarenheten har visat, att den 
möjlighet till kontroll öfver huggningen, som sålunda är 
forstmästaren gifven, endast är illusorisk, ity att hans före- 
skrifter fullständigt negligeras af vederbörande. Då de skyl- 
diga, ifall rättegång väcktes, i bästa fall blefve dömda till 
några marks böter, men i de flesta fall helt säkert blefve 
frikända, står forstmästaren faktiskt maktlös mot detta ofog, 
äfven om han verkligen intresserar sig för saken, hvilket 
långtifrån alltid torde kunna förutsättas vara fallet. 
Den åverkan, till hvilken fjällstugans inbyggare göra 
sig skyldiga, är emellertid ej den enda fara, som hotar flo- 
ran här uppe. Äfven lapparna och deras renhjordar åstad- 
komma ärligen stor förödelse. Öfverallt i fjällen kring Kilpis- 
jaur skönjas spåren af deras framfart. Stora sträckor, som 
tidigare varit beväxta med björkskog, äro nu fullkomligt 
kalhuggna och förvandlade till fjällhed; och den rika örtve- 
getationen är i mången dalgång ohjälpligen förstörd eller i 
bästa fall ersatt genom från fjällen nedvandrade arter. Så- 
som ett synnerligen typiskt exempel må nämnas högplatån 
mellan fjällen Saana och Jehkatsch, hvilken tidigare, åt- 
minstone till stor del, varit beväxt med björk, men numera 
är alldeles kalhuggen. Floran på högplatån är nu öfver- 
vägande hedartad; blott på stränderna af de bäckar, som 
genomkorsa densamma, frodas här och där en tämligen yppig 
örtvegetation, till alldeles öfvervägande del bestående af 
arter, som tillhöra den alpina regionen. Blott på några få 
ställen kvarlefva spår af den forna subalpina floran. 
12 
