13. V. 1914. Ordförandens ärsberättelse. 221 
tur snart nog bragta om intet. Ty näfrätt och förtryck för- 
störa, vare sig de i naturen eller människolifvet bli enarä- 
dande. Och om alla inbördes stjälpa hvarandra, sä upp- 
stär kaos. 
Annat är fallet, om möjligast mänga lära sig att hjälpa 
hvarandra. Detta sker redan i naturen. Märkligt nog är 
det den kända anarkisten Krapotkin, som särskildt fram- 
hållit hurusom „inbördes hjälp" inom djurriket spelar 
en vida större roll än man vanligen antager. Djurföräldrar 
hjälpa sina ungar, och djursamhällen, sädana som uppstätt hos 
de socialt lefvande, hjälpa sina enskilda individer, ty en- 
samma skulle dessa i regeln icke kunna lefva med samma 
slags lifsvanor. Växtassociationerna äro dylika samman- 
slutningar till de enskilda individernas, resp. arternas fort- 
beständ. Själfva vära mänskliga samhällen af olika grader 
äro dylika för inbördes hjälp utbildade institutioner. Och 
inom kultursamhällena äro de vetenskapliga samfunden dy- 
lika allmännyttiga inrättningar. Ju mera de enskilda med- 
lemmarna i samfundet hjälpa hvarandra, desto gynnsammare 
blir totalresultatet. Egennytta sönderrifver, men dess mot- 
sats uppbygger. 
Värt fosterland befinner sig nuidet läge, attalla vära 
samhällsinstitutioner behöfvas för att uppehålla det hela. Också 
de vetenskapliga äro medel för detta helas bestånd. Split 
inom dem är därför nu än mera fördärfligt än eljes. 
Att detta icke innebär, att inbördes kritik bör uteslutas, 
är klart af sig själft. Ty också kritiken är ett medel att 
hjälpa, t. o. m. ett viktigt medel. 
Det är därför med glädje jag iakttagit, att inom värt 
samfund icke rädt split, utan tvärtom benägenhet att ut- 
veckla sig efter omständigheterna. Det är glädjande, att den 
gamla och fruktbara samhörigheten emellan faunan och flo- 
ran fortfarande upprätthälles, att spräken ej välla nägon 
schism, att unga och gamla samarbeta och att alla flitigt 
täfla i arbetet. Detta bådar godt för framtiden. Mätte allt 
framgent hos oss ingen behöfva mana: ceterum censeo, 
discordiam esse delendam. ! 
