TRI. 1914; Räsänen. — E. Reuter. 9 
Maisteri V eli Räsänen ilmoitti kaksi nokikana-löytöä 
Pohjois-Suomesta: 
„Nokikanan (Fulica atra L.) ampui Simossa ylioppilas 
Uljas Wuorio 9. VIII. 1913. Lintu on poikalintu — ehkä 
syntynyt Simossa, ja tavattiin se vedessä uimassa. Nahka 
jätetään Seuralle. 
Toisesta Pohjois-Suomessa tavatusta nokikanasta on- 
nistuin saamaan tiedon ,Liitto*-lehdestä 15. XII. 1910. Uuti- 
nen kokonaisuudessaan on seuraava: 
Oudon linnun tappoi kepillä Kolarin Sieppijärven ta- 
kalistolla t. k. (XII) 7 päivänä talok. Adolf Pääkkölä. 
Ne, jotka paikkakunnan lintulajeja tuntevat, eivät sano sel- 
laista ennen nähneensä. Lintu on riekon eli metsäkanan 
kokoinen, höyhen mustan harmaja, pää suuri, musta, nokka 
valkea, josta vielä nousee valkea aukko silmien tasalle. Jalat 
ovat höyhenen väriset, pitkät, varpaat pitkät ja syrjissä 
lappuräpiläät, siivet kuin vesilinnuilla ja myös höyhen sa- 
moin. Lintu oli nähtävästi vilun ja nälän ahdistamana uupu- 
nut. Taisi olla naparetki kuljettavana tai mikä lie, vaan 
luultavasti on lintu eteläseutujen asukkaita. Lintu on saa- 
jalla tallella.* 
Professor E. Reuter föredrog: 
Stagonomus pusillus H. S., ny för Fennoskandia. 
Vid senaste sommar pä Lofsdal i Pargas gjorda insam- 
lingar af Hemiptera-Heteroptera, i och för anskaffande af 
material för spermatogenesundersökningar, anträffade jag 
den 13 augusti vid häfning pä lingonris ett exemplar af 
en liten, vacker pentatomid, hvilken befanns tillhöra of- 
vannämnda art. Fyndet är rätt anmärkningsvärdt, dä Sta- 
gonomus pusillus H. S. —.och öfver hufvud någon repre- 
sentant för släktet Stagonomus — tidigare alls icke pä- 
träffats inom Fennoskandia. Enligt Oshanin (Verz. d. 
palaearkt. Hemipt. T. I, 1, 1906, samt Supplement, 1910) har 
arten följande utbredning inom det palearktiska gebitet: 
