Mötet den 4 februari 1916. 31 
och lefver pä flera löfträd, företrädesvis pä björkar, hvilkas 
blad ofta helt och hället sönderätas. Enligt Seidlitz är 
den i Europa utbredd ända till Sverige och Finland („in Eur. 
bis Schw. und Finl.*), och säsom stöd för sistnämnda före- 
komst anföres Obert. Den fanns upptagen pä en förteck- 
ning, som Obert i tiden lämnat ät Seidlitz, upptagande 
de arter han funnit mellan Petrograd och Viborg, men dä 
han hufvudsakligast samlat vid Pargala station utanför Fin- 
lands naturalhistoriska område, har prof. J. Sahlberg isin 
Catal. Col. Fenn. geograph. upptagit arten endast bland 
„Species dubiae* p. 124. Någon bekräftelse pä att den blif- 
vit funnen i Sverige finnes ej. 
Curculio arborator Herbst, Käf. VII, 1797, p. 51, N:o 609, 
Taf. 98, fig. 8 D, har förut allmänt ansetts vara identisk med 
Phyllobius argentatus L., och namnet psittacinus har för nu 
ifrägavarande art begagnats nära 100 är. Emellertid har 
Schilsky, som senast beskrifvit de europeiska arterna 
af släktet Phyllobius, kommit till den åsikten, att Herbsts 
beskrifning samt i synnerhet hans kolorerade figur mera 
öfverensstämma med psittacinus än med argentatus och vill 
pä grund häraf benämna den förstnämnda Phyllobius arbo- 
rator Herbst. Jag kan ej till fullo dela Schilsky’s åsikt, 
emedan alla tibierna hos psittacinus tydligen ha mörk eller 
svartbrun spets, hvaremot de af Herbst afbildats rent gula, 
säsom hos argentatus L. 
Mötet den 4 februari 1916. 
Till medlemmar af Sällskapet invaldes medicinalrädet 
G. R. Idman (föreslagen af doktor H. Lindberg) och stu- 
dent Carl Cedercreutz (föreslagen af docent A. Palm- 
gren). 
Sällskapets pä initiativ af forstmästare J. Montell hos 
Forststyrelsen gjorda anhällan om fridlysning af Malla 
fjäll i Enontekis hade af Forststyrelsen jämte dess förord 
