4. III. 1916. Till revidering af gällande jaktförordning. 65 
följd af dess anfall pä renkalfvar; renägarna i Kittilä ha ut- 
fäst 25 mks belöning för hvarje inom kommunen dödad örn 
(L. Munsterhjelm). Huruvida förhällandena under se- 
nast förflutna år ändrats i någon riktning, till örnens för- 
ökande eller aftagande, är okändt. Ännu för 60 år tillbaka 
förekom „de nordiska skogarnas majestätiska fägelkonung“ 
uti skogrika bergstrakter öfverallt i norra Savolaks (J. v. 
Wright), men nu räknas den till denna landsdels sällsyn- 
taste fåglar (E. W. Suomalainen). Man kan säga, att 
kungsörnen numera är utrotad som häckfågel i södra och 
mellersta delen af landet. Från ställen, därifrån arten tidi- 
gare erhållits regelbundet till Högholmens djurgård, tyckes 
den helt och hållet hafva försvunnit (R. Palmgren). 
Hafsörnens historia är alldeles densamma. Örnar- 
nas behof af vida jaktmarker omöjliggör en talrikare före- 
komst af dem på samma ort, men ursprungligen var hafs- 
örnen spridd öfver landet, häckande längs våra hafskuster. 
Liksom kungsörnen m. fl. har den raskt aftagit och utgör 
t. o. m. i de nordliga trakterna numera en sällsynthet. Detta 
framgår bl. a. ur de ornitologiska lokalfaunor, som under 
de senaste decennierna af finska fågelkännare offentliggjorts. 
Då en i landet förut spridd art blifvit sällsynt, så beteck- 
nar detta det sista stadiet, som föregår det totala utrotan- 
det inom området. Det är hög tid att åtgärd vidtages för 
att de få par hafsörnar och kungsörnar, som ännu häcka i 
landet, må fredas emot onödig nedskjutning och lågsint 
okynne. 
Kungsörnens vanliga föda utgöres dels af harar och 
smärre däggdjur dels af sådana fåglar, som den på mar- 
ken kan bemäktiga sig, hafsörnens åter af fisk och sjöfåglar. 
Så sällsynta, som örnarna numera äro, kunna de icke göra 
någon nämnvärd skada, men de äro otvifvelaktigt att hän- 
föras till den kategori af Europas intressantare djurformer, 
som till följd af människans förföljelse är omedelbart hotad 
med undergång. I egenskap af lefvande naturminnen och 
för den njutning deras åsyn skänker oss, böra de af en 
upplyst kultur räddas åt våra efterkommande. 
