4. III. 1916. Till revidering af gällande jaktförordning. 67 
för jaktfalkägg nuförtiden betalas (7—9 mark stycket), är 
det hvarje vär en formlig kapplöpning af boplundrare till 
hvarje kändt jaktfalkbo. Det dröjer väl ej heller länge, in- 
nan arten är ett minne blott" (L. Munsterhjelm). 
I öfriga delar af landet är arten endast nägra gänger 
anträffad. Denna stätliga fägel borde sälunda, änskönt den 
utgör en buse för riporna, fridlysas enligt samma principer 
som uttalades beträffande örnarna och fiskgjusen. 
Före skjutvapnens införande användes i Europa denna 
den största af ädelfalkarna i jaktsyfte och den stod dä högt 
i värde. Ännu jagas med falk i orienten, och äfven i Eu- 
ropa har denna sport äterupptagits. Mähända kommer den 
tid, hvem vet, dä jaktfalken kommer till ära igen och dä 
en dresserad jaktfalk är värd sin vikt i guld, anmärker pä 
tal härom en dansk jaktskriftställare, Viggo Möller. Om 
än detta icke skulle inträffa, vore det minst sagdt kortsynt 
att tilläta, att denna fägel, som erhällit epitetet ,Nordens 
stoltaste roffägel“, utrotades. 
Beträffande fjällvräkens och bivräkens ställning 
i jaktlagstiftningen synes numera någon annan ståndpunkt 
näppeligen kunna försvaras än den, att dessa fåglar böra 
inrangeras bland de fridlysta arterna. Den förra bebor Lapp- 
land och norra Finlands skogrika fjäll- och bergstrakter 
och anträffas endast under sträcket mycket sparsamt i öf- 
riga delar af landet. Om sommaren lifnär den sig hufvud- 
sakligen af fjäll-lemlar och sorkar och kan därjämte taga 
någon ripa. Ett större antal af Kolthoff undersökta 
exemplar hade ätit endast åkersorkar, hvilka utgöra dess 
föda under flyttningstiderna. Rörig kommer beträffande 
386 i Tyskland undersökta fjällvråkar till följande resultat 
angående magsäckens innehåll: 1,359 skadedjur = 95.5 °/,, 15 
nyttiga djur (jaktvildt) = 1.0 ?/, och 49 ur ekonomisk synpunkt 
likgiltiga djur =3.s %. Än ofarligare för villebrädet är bi- 
vräken, hvars utbredning ungefär sammanfaller med orm- 
vräkens, ehuru den är mindre allmän. Dess föda utgöres 
nämligen i vid utsträckning af diverse insekter (humlor, ge- 
tingar m. m.), möss, sorkar, grodor och ödlor, endast un- 
