12 Till revidering af gällande jaktförordning. 4. III. 1916. 
utrotande. Huruvida med rätta, måste man fråga sig i en 
tidsålder, dä man utan tråd kan tala på hundrade kilometers 
afstånd, invänder!) dock på tal härom prof. Karl Eck- 
stein (Tierleben des deutschen Waldes). 
Den vackra aftonfalken är mycket sällsynt hos 
oss och jagar hufvudsakligen insekter. Äfven från jägare- 
håll har redan tidigt erkänts, att arten bör på dessa grunder 
skonas. 
Af kärrhökarna kan, strängt taget, endast blå kärr- 
höken sägas tillhöra vår fauna. De öfriga tre arterna, 
bleka, mindre och bruna kärrhöken ha blott några 
få gånger anträffats hos oss. De lifnära sig mest af insek- 
ter, sorkar och amfibier, samt bruna kärrhöken dessutom, 
allt enligt Rörig, af större fåglar. På grund af sin säll- 
synthet eller rent tillfälliga förekomst erbjuda kärrhökarna 
äfvensom gladan och skrikörnarna ur jaktvårdssyn- 
punkt ej något särskildt intresse för jägaren, hvarför deras, 
liksom öfriga event. irrgästers fredande själffallet borde 
ligga utom diskussionen. (Ang. dufhöken och sparfhöken 
se nedan.) 
Vidare kan jägarens och den rationella jaktvärdens in- 
tresse ej gärna komma i konflikt med fredandet af ätminstone 
en del ugglearter, hvilka enligt gällande jaktförordning af 
jordägaren och jakträttsinnehafvaren saklöst fä fällas och 
utrotas. Hit höra tvenne flyttfäglar, hornugglan och 
jordugglan. De förekomma öfver nästan hela landet, 
den förra med företrädesvis sydlig, den senare med nordlig 
utbredning. Säsom i alldeles öfvervägande grad lifnärande 
sig af diverse smädäggdjur, i synnerhet skadliga äkermöss 
och sorkar, höra de till landtmannens allra nyttigaste fäglar, 
1) En annan tysk roffägelkännare' (Schmidt, Die Hüttenjagd, 
Berlin 1913) bedömer pilgrimsfalkens roll i krigsfall mildt, i det han 
anser, att i Tyskland numera finnas endast fä dylika falkar, och för 
det andra håller han änder och fasaner för pilgrimsfalkens förnämsta 
läckerbitar, först därefter komma dufvor och rapphöns. 
