4. III. 1616. Till revidering af gällande jaktförordning. 73 
som pä allt sätt borde skyddas och omhuldas. !) Detsamma 
gäller äfven den i värt lands södra och mellersta delar all- 
männaste nattugglan, pärlugglan. Om hösten och vin- 
tern infinner hon sig icke sällan vid människoboningar och 
anställer i lador, fähus och pä vindarna jakt pä möss, men 
belönas härför vanligen med att bli ihjälslagen. 
Den stora, i Lappland häckande lappugglan, som 
periodvis i likhet med sin nordliga granne, fjällugglan, gör 
näringsutflykter söderut, lefver hufvudsakligast af sorkar, 
lemlar och möss och är därför en nyttig fägel, hvilken borde 
tillkomma alla en sådan varelses rättigheter. Den öfver hela 
landet spridda, men sällsynta sparfugglan är en för- 
tjusande, liten och näpen varelse, som likväl för smäfäglarna, 
i synnerhet sparfvarna, utgör en svär tuktomästare. Där- 
jämte förtär arten möss, näbbmöss och insekter. Nägon 
anledning att icke freda den förefinnes näppeligen. 
Ätminstone dessa fem ugglearter anses äfven af vära 
auktoritativa jägare för oskadliga för jakten samt rekommen- 
deras af dem till skonande. 
Med afseende ä slagugglan och kattugglan bör 
framhällas, att de visserligen stundom förgä sig pä den 
matnyttiga vildnaden, hvilka brott dock i riklig män upp- 
vägas af den stora nyttä de säsom utrotare af skadliga gna- 
gare tillskynda landtbrukaren. Med hänsyn härtill och till 
deras sällsynthet föreligger icke nägon grund att vägra dem 
förmänen af fredning. 
Frän naturskyddssynpunkt, säger med rätta en svensk 
författare, är det ej nog med att blott sä kallade ,nyttiga* 
fäglar och djur skyddas, utan allt i naturen lefvande och 
dödt, som ej direkte stär i strid mot eller skadar vär kul- 
turutveckling, bör skyddas och värdas i den män, som detta 
är förenligt med en rationell hushållning. ?) 
') I Sverige åtnjuta under häckningstiden hornugglan och jord- 
ugglan sedan år 1907 lagligt skydd såsom för landtbruket nyttiga fåglar. 
2) Fauna och Flora, 1907, s. 124. 
