76 Till revidering af gällande jaktförordning. 4. III. 1916 
en reviderad jaktförordning införas lämplig stipulation om 
rätt för regeringen att ät jakträttsinnehafvaren och af 
honom bemyndigad person i administrativ väg gifva till- 
stånd till dess nedläggande inom området. En annan ät- 
gärd, som förnuftigtvis ocksä kunde ifrägakomma för denna 
och vissa andra roffäglars fredande, vore inrättandet af re- 
servationsomräden (naturparker). För ästadkommande af 
dylika i olika trakter af landet borde regeringen skänka ini- 
tiativtagare verksamt understöd. 
Den för jägaren viktigaste bland vära ugglor utgör utan 
tvifvel den största och mäktigaste af dem, bergufven. 
Den finnes utbredd öfver hela landet, där bergiga skogs- 
trakter förekomma, om än flerstädes i dess södra delar nu- 
mera ytterst sällsynt eller fullkomligt utrotad. Bergufven 
anses allmänt af jägare säsom en mycket skadlig roffägel, 
hvilken under sina nattliga jakter fångar jaktbart vildt af 
olika slag, säväl harar som skogsfäglar. Dess ordinarie 
hvardagsföda utgöres emellertid, säsom af verkställda un- 
dersökningar allt tydligare framgätt, af kräkfäglar, ekorrar, 
rättor, möss och sorkar (Kolthoff, Rörig, Suomalainen). 
Den praktiska betydelsen af dess jaktskadlighet kan därför 
ifrägasättas, särskildt pä de stora skogsmarksomräden, där 
jaktvärd ej förekommer. I alla fall är den af kräkorna sä 
uppenbart hatade, relativt sällan förekommande bergufven 
en präktig och till sitt lefnadssätt synnerligen intressant 
fägel, som är förtjänt af en förmänligare ställning i vär 
jaktförordning, än den nu tillerkännes. Först och främst 
bör den obligatoriska premieringen för dödad fägel och 
unge upphäfvas. Premiering är i detta fall desto mera Öf- 
verflödig, som bäde lefvande fängade och dödade exemplar 
äro eftersökta till att användas som lockfägel för skytte 
pä kräkor och betinga sig goda pris. Än mera tillfreds- 
ställande vore total eller ätminstone villkorlig fridlysning. 
Rörig säger: „Beträffande sådana fåglar, hvilka, såsom 
ufven, ingenstädes i Tyskland mera äro allmänna, bör man 
icke ställa nyttighetsprincipen i förgrunden, utan man är 
förpliktad att tillgodose naturskyddets kraf, som uppfor- 
