104 R. Palmgren, Glaucidium passerinum L. 6. V. 1916. 
sädan pä sittpinnen till en starholk och blef naturligtvis 
nedskjuten. Fägelns förekomst pä fyndplatsen tyder pä, att 
också här sparfugglan infängat bytet i fråga, en uppfatt- 
ning som bestyrkes däraf, att dr Harry Federley pä 
granntomten, Humleviks präktiga villaomräde, iakttagit arten, 
äfven här vintertid, i närheten af gamla starholkar. 
(16.0) Med ofvanstäende tror jag mig 
icke endast hafva ådagalagt, att sparf- 
ugglan allmänt insamlar åt sig vin- 
terförråd, småfåglar och mikromam- 
malier, allt efter råd och lägenhet, i 
all synnerhet dock de senare, — 
hvarför arten mäste uppfattas som 
en öfvervägande nyttig fägel —, utan 
äfven lämnat en högst sannolik för- 
klaring till de af herr Äström an- 
Fig. 1. ST träffade och af honom spillkråkan 
kräkbollar i naturlig stor- Päbördade förräden. Det synes mig 
lek. icke föreligga något tvifvel därom, 
att vid nämnda tillfällen någon uggla 
och, med vår hittills ägande kunskap, antagligen just sparf- 
ugglan, som åtminstone här i Helsingforstrakten är en 
rätt vanlig företeelse, provianterat för vintern. Spillkrå- 
kans uppträdande på fyndplatserna och det intresse, den 
alldeles uppenbart lade i dagen för holkarna med närings- 
upplagen och herr Åströms förehafvanden, får väl tillskrif- 
vas dels den omständigheten, att arten i fråga, icke minst 
under den kalla årstiden, för tillfredsställandet af sitt närings- 
behof själffallet under ströftågen i skogar och parker upp- 
söker torra och murkna stammar, i hvilka just håligheter 
pläga uppstå genom kärnröta eller spettars idoga verksam- 
het, samt därvid gärna visiterar alla förefintliga trädhålor —, 
dels åter den nyfikenhet, som mer eller mindre är känne- 
tecknande för alla djur ute i naturen, och hvilken egenskap 
exempelvis den framstående amerikanske djurkännaren dr 
William Long i sina skildringar så eftertryckligt beto- 
nar och illustrerar. När herr Åström därför såg spillkråkan 
NES 
