12 Mötet den 5 december 1891. 



förhållanden var under en viss misstämning vi togo afsked af 

 våra, till sina hem åter vandrande ledsagare från Sankoski, är 

 lätt förklarligt. Den vida, ödsliga kärrmark, som utbredde sig 

 framför oss och genom hvars täta Salix-snkr vi med båten skulle 

 tränga oss fram längs den lilla Sotajoki bidrog ej att lifva sinnet. 

 En gång på väg gick det likväl bra nog. Då vi på aftonen slogo 

 läger på en jämn tallmo nära Sotajokis mynning, hade visserligen 

 snöslagget och blåsten upphört samt himmeln klarnat, men tem- 

 peraturen föll jämnt, och redan kl. 10 på kvällen visade termo- 

 metern — 2°.i C. Mitt koniska tält med sitt rökhål i taket visade 

 sig redan nu, första gången det var uppvärmdt, vara särdeles 

 praktiskt och att föredraga framför de heltäckta tälten, ty en liten 

 brasa i midten af tältet höll temperaturen så hög att man väl 

 kunde sysselsätta sig med skrifning inom detsamma. 



Följande dag kommo vi till Nuotjok. Vattenmängden blef 

 nu större och färden utför den strida, på forsar synnerligen rika 

 elfven gick mycket raskt. Först flöt Nuotjok genom ett lågländt 

 af glesa gran- och björkskogar eller af mindre kärrmarker intaget 

 område, i hvars ödshghet de längre från elfven synliga tallåsarna 

 med deras till stor del af gamla förtorkade furor bestående träd 

 bragte föga omvexling. Längre utför elfven reste sig strand- 

 markerna högre. Slutligen var elfven inklämd i en smal ström- 

 fåra, kännetecknad af miltal långa forsar, nästan i en fortsättning. 

 Ända till 100—130 m höga reste sig de stupande strandbran- 

 terna. Dessa voro ställvis nästan nakna, täckta af massor af 

 kantiga stenar och block eller också, isynnerhet på norra stran- 

 den, bevuxna med tall- och granskogar. Dessa trakter hörde till 

 de egendomhgaste i det genomresta området, och vid båtfärden 

 utför den smala skummande strömfåran mellan dessa mörka 

 brant stigande väggar hållas såväl kropps- som själskrafter i en 

 hög grad af spänning. 



I en därpå följande del af floddalen förändrades landskapet 

 så tiU vida att de skogbevuxna höjderna vid älfven ej nådde en så 

 anmärkningsvärd höjd, att de uppträdde längre från densamma och 

 att forsarna icke mera uppträdde så talrikt. Ytterst strid rann floden 

 likväl allt ännu, och dess strömfåra delade sig flerstädes genom 

 uppträdande af en mängd små alluviala holmar, uppbyggda af 

 sand och bärande rikliga Salix- och andra löfträdsformationer. 



