Mötet den 5 december 1891. 11 



Den kalla och sena våren föranledde att jag först den 15 

 juni afreste från Uleåborg till Kemi och från sistnämda ort därpå 

 följande dag med skjuts till Kemijärvi. Samtidigt med min an- 

 komst till Kemi inträffade björkens bladsprickning å denna ort. 

 — Redan på vårvintern hade jag i bref till en bonde Hermanni 

 Kerkelä, i Kemijärvi, bedt denne skaffa mig båt och en duktig 

 och pålitlig karl till medhjälpare för sommaren. Vid min ankomst 

 till Kemijärvi var också allt detta gjordt, så att jag efter an- 

 skaffandet af de några nödvändighetsartiklar, hvilka ännu fatta- 

 des i min utrustning, redan efter en dags uppehåll kunde lämna 

 Kemijärvi. 



Med tvänne roddare tillryggalades den 11 mil långa vägen 

 till Sankoski på två dagar. Härifrån togs en stakare till, så att 

 jag nu med trenne stakare kunde tillryggalägga 6 till 7 mil om 

 dagen. Kemijokis forsar äro för resten särdeles lätta att befara; 

 från Kemijärvi ända till Vouhtujokis mynning d. v. s. på den 

 sträcka jag hade att befara denna älf, finnas väl ett par tiotal 

 forsar, men icke en enda af dem är af någon betydenhet. De 

 egentliga svårigheterna begynna först med uppstigandet uppför 

 Vouhtujoki. Denna lilla bäck framrinner under oupphörliga sling- 

 ringar genom de ödshgaste låglända skogs- och i dess öfvorsta 

 lopp genom flere kilometer vida kärrmarker. Denna bäck är tre 

 mil lång. Af denna sträcka är isynnerhet den öfversta halfva 

 milen ytterligt besvärhg att befara. Bäckens smala strömfåra 

 försvinner stundom alldeles uti de täta Salix-snär, som utbreda 

 sig på dess stränder, och de i strömmens riktning växande vide- 

 grenarna sätta ett svårt besegradt hinder i vägen för den uppåt 

 resande. Efter ett tungt dagsarbete anlände vi sluthgen på kväl- 

 len den 26 juni till Sotataival. Öfver denna 3.5 km breda, af 

 tallbevuxna lafmoar och myrar intagna tämligen jämna och låga 

 vattendelare släpades båten och buros effekterna följande dag till 

 Sotajokis källor, därifrån min bhfvande ledsagare för sommaren, 

 Juhani Ohtonen, och jag på tumanhand skulle söka oss väg till 

 Nuotjaur sjö i Ryska Lappmarken. Då vi den 28 juni på mor- 

 gonen uppvaknade vid Sotataival, funno vi oss inbäddade i ett 

 par tums tjockt snöhölje. Från den grådisiga himmeln föll allt 

 ännu regnblandad snö. Skogen stod i full vinterdrägt, och en 

 isande kall nordan dref omkring snöslagget. Att det under sådana 



