Mötet den 7 november 1891. 7 



Akjok, Pjalka och Pjalitsa, Tschapoma, Kamenka och Tschawanga, 

 merendels i stor ymnighet och ensam täckande stora sträckor af 

 stränderna. Äfven i Ponoj-floden växer den allmänt, dock, som 

 det vill synas, ej i större ymnighet, men enligt en fotografi af 

 prof. J. A. Palmen, åtminstone så högt upp som 14 till 15 mil från 

 mynningen (mellan mynningarna af Jiigjok och Njuhktschjok). 



Arten älskar floder med klart och hastigt rinnande vatten. 

 Den förekommer här från ett litet stycke ofvanom vattenranden ut 

 till ett djup af omkring 12 dm. Dess stora (ända till V2 ^ breda), 

 strutlikt hopvridna blad höja sig här på styfva, ofta mörkt brun- 

 röda skaft i täta flockar öfver vattenytan, medan dess halmgula, 

 snart vissnande blomsterstänglar företrädesvis intaga den del af 

 stranden, som redan tidigt på försommaren befrias från öfver- 

 svämningen. — I norra Ryssland och Sibirien har arten en vid- 

 sträckt utbredning och uppträder stundom t. ex. i floden Pishma 

 i sådan myckenhet att den bUr hinderlig för båtfarten. Vesterut 

 är den af föredragaren funnen så långt som mellan stationerna 

 Borkowskaja och Annenskaja några mil ostnordost från staden 

 Wytegra. Fotografier af artens naturliga ståndorter förevisades. 



Angående könsfördelningen och florationen, som äro förut 

 obeskrifna, meddelade föredragaren under framläggande af hand- 

 teckningar några notiser. Kankorgarne hafva i kanten talrika 

 (15—20) rörformiga eller snedt uppspruckna, upptiU vidgade hon- 

 blommor, hvilka hafva inneslutna märken och äro sterila, troligen 

 tjänstgörande som honungsblommor. En del hanblommor äro be- 

 tydligt mindre än de andra, utan framträdande märken, men ut- 

 bilda dock normalt pollen. De betydligt mindre honkorgarne hafva 

 i kanten fruktbara honblommor med platt tunglikt bräm; de stun- 

 dom talrika (öfver 30) diskblommorna sätta ej frö men utbilda 

 dugligt pollen, hvarigenom de skilja sig från förut undersökta arter 

 af slägtet (P. albus, offlcinalis, frigidus). 



Slutligen meddelade föredragaren att han numera med säker- 

 het igenkänt som Potomogeton vaginatus de förut (Medd. 14, 

 sid. 118) omnämnda exemplaren från Suopohja i Onega-Karelen. 

 Äfven denna art torde i Nordryssland hafva vidsträckt utbredning. 

 Den är af Meinshausen utdelad från Ingermanland (utan närmare 

 lokal, under namn af P. pectinatus) och är af föredragaren fun- 

 nen ytterst rikligt i floderna Pishma mellan Petschora och Mesen. 



