76 M. Brenner, Om några i Finland 



gulfläckiga exemplaren fem arter, af hvilka tre, nemligen agrestis, 

 segetalis och gracilescens, jämte dem närstående förekomma äfven 

 i Finland, dock vanligtvis med små gulhvita blommor. Af de 

 hos oss anmärkta formerna, för hvilka här nedan skall redogöras, 

 utmärkas två, nemligen agrestis och en äfven segetalis omfattande 

 form, genom mer eller mindre tydligt flerböjd stjälk af nästan 

 likformigt utvecklade internodier, ungefär af bladens längd eller 

 kortare, en genom en rak stjelk af likaledes nästan likformiga 

 internodier, längre än bladen, de två öfriga åter, af hvilka den ena 

 äfven inbegriper Jordans gracilescens, genom rak eller bågböjd 

 stjelk, med de nedre internodierna; med undantag af det första, 

 mycket starkt förlängda och mycket längre än de korta bladen. 

 För öfrigt igenkännas de skilda formerna hufvudsakligast på stam- 

 mens cK;h grenarnas rigtning samt bladens och stiplernas') form, 

 äfvensom blomskaftens längd och riktning, hvaremot ej mindre 

 kronbladens och kronsporrens form, storlek och färg, än foder- 

 bladens form, färg och beklädnad hos samma form äro mycket 

 föränderliga och beroende af individernas växtplats. Sålunda 

 blifva foderbladen på bördig och fuktig mark breda och kort- 

 spetsade med stora tandade bihang och i skugga därjämte håriga 

 och gröna, på öppnare, torrare och magrare lokaler åter smalare, 

 långspetsade, glatta och violetta eller bruna, med korta rundade 

 bihang; kronsporren, som på bördig mark är kort och tjock, 

 stundom kortare än de starkt utvecklade foderbihangen, blir på 

 klippor och magrare jordmån smal och mer eller mindre starkt 

 förlängd, ända till tre gånger de korta rundade foderbihangen, 

 hvarjämte äfven kronbladen blifva smalare; dessa sistnämndas 

 färg och storlek åter, hvilka som sagdt variera till och med på 

 samma exemplar, tyckas hufvudsakligen, om ock själffallet ej ute- 

 slutande, vara beroende af huruvida ståndorterna äro i högre 

 eller lägre grad kultiverade. Sålunda äro de små- och gul- eller 

 hvitblommiga exemplaren mycket vanliga såsom ogräs bland 



^) d. v. s. mellanflikens form. Sidofiikarna, på grund af hvilka Jordan 

 särskiljer t. ex. gracilescens och nemausensis, variera nämligen hos våra exem- 

 plar sålunda, att vanligen de nedra stiplernas flikar äro tunglika eller jämn- 

 breda och trubbiga, de öfras åter på samma exemplar mot spetsen jämnt af- 

 smalnande och spetsiga, de förra alltså karaktäristiska för nemausensis, de 

 sednare för gracilescens. 



