116 Axel Arrhenius, 



niska trädgård och, som redaa sagdt, i likartade vetenskapliga 

 anläggning invid Helsingfors. Dess historia här är inhöljd i så 

 godt som fullständigt dunkel. Med visshet torde dock kunna 

 antagas att E. hyperidfolium redan flere år innehaft sina nu- 

 varande växtplatser, fastän den där af lättförklarliga orsaker, 

 såsom dessa växtplatsers afsides belägenhet och feriernas infal- 

 lande under blomningstiden, ända hittills undgått uppmärksam- 

 heten. Säkert torde äfven vara att arten hvarken nu eller till- 

 förene odlats i trädgården. Den gör genom ståndort och före- 

 komstsätt intryck af att här vara spontan, i likhet med E. mon- 

 tanum, som med säkerhet är det, men i själfva värket bevisar 

 ju detta föga. Som en möjlighet föreligger väl alltid, att E. 

 hypericifoUum inkommit med någon frö- eller rotstocksändning 

 från utlandet, men äfven denna möjlighet torde i detta fall vara 

 tämligen ringa. Det är sålunda föga tacknämmeligt att söka ut- 

 forska formens förhistoria i Helsingfors botaniska trädgård. 



Att en växt med så säregna utbredningsförhållanden — och 

 kanske i någon mån just i följd af dessa — äfven i andra af- 

 seenden tillvunnit sig botaniska forskares intresse och bland dem 

 varit föremål för stridiga tolkningar, kan icke förefalla oväntadt. 

 Det är hufvudsakligen spörjsmål af systematisk art, till hvilka 

 dessa anknyta sig. E. hypericifoUum visar, som redan tidigare 

 nämdes, en stor yttre likhet med E. montanum, och att denna 

 likhet i detta fall är ett uttryck för en intim frändskap mellan 

 ifrågavarande arter, härom torde endast en mening råda. Där- 

 emot äro åsikterna icke så litet delade, ej blott angående graden 

 af denna frändskap, utan äfven i fråga om den förstnämda artens 

 formvärde. Så tolkar Elias Fries oförklarligt nog E. hyperid- 

 folium som en hybridär form af E. montanum och E. palustre. 

 Gelakovsky åter ser i denna växt en ras af moyitanum, under 

 det Haussknecht i sin bekanta »Monographie der Gattung Epilo- 

 bium» på grund af talrika, årslånga kulturer förklarar densamma 

 vara en god, konstant art. Gentemot denna uppfattning står emel- 

 lertid resultatet af de odlingsförsök med E. hyperidfolium, som E. 

 Fries omnämner i Botaniska Notiser 1858. Enligt nämde illustre 

 författare förblifva ur frö uppdragna och som 1-åriga hållna exem- 

 plar konstanta, medan de percnnerandc öfvergå i montanum. 

 Stödjande sig på sina egna kulturer betecknar emellertid Hauss- 



