11-8 Axel Arrhenius, Tvenne floristiska småiiotiser. 



skola måhända vid närmare undersökning värkligen visa sig iden- 

 tiska med densamma. Öfver hufvud torde man godt kunna våga på- 

 ståendet, att J. alpinus X lampocarpus icke är någon sällsynthet 

 i Finland. D:r Murbeck i Lund förmenar till och med med stöd 

 af hybridens förekomst på de .svenska fyndorterna »att den med 

 visshet kan antagas uppträda i alla de trakter, där J. alpinus 

 och J. lampocarpus träffas samman». Och detta uttalande gäller 

 väl med hka rätt hybridens spridning i vårt land. 



Den otvannämde skarpsynte svenske floristen har i Bo- 

 taniska Notiser 1892, h. 5, egnat J. alpinus X lampocarpus en 

 uttömmande utredning. Då hans beskrifning i alt väsentligt träffar 

 in på de af Flinck samlade herbariiexemplaren — några sådana 

 från Korpo finnas tyvärr icke — hänvisar jag till densamma 

 och meddelar här endast de viktigaste för hybriden känneteck- 

 nande egendomligheterna. — Med hänsyn till karaktärer äro de 

 finska exemplaren strängt intermediära, om äfven deras habitus 

 kanske bära en något lifligare prägel af alpinus. Från den rätt 

 kraftiga rotstocken utgå 27—42 cm. höga, tämligen spensliga luft- 

 stammar, upprätta som hos alpinus, men genom den vanligen 

 svagt bågböjda basaldelen på samma gång något erinrande om lam- 

 pocarpus. Bladen med tydligare ledknutar än hos alpinus. In- 

 ß,orescensg7'enarne uppj-ätta, visserligen mindre styft än hos al- 

 Xnnus, men på långt när ej så starkt utspärrade som hos lampo- 

 carpus. De yttre perigonbladen som hos stamarterna; de inre 

 elliptiska eller äggrundt lansettliha.^ tydligt hinnkantade, propor- 

 tionsvis något bredare och mindre spetsiga än hos lampocarpus, 

 men märkbart smalare och mindre trubbiga samt med skarpare 

 afsatt hinnkant än hos alpinus. Pollen? Kapslarne trubbigare 

 än hos lampocarpus, men spetsigare än hos alpinus, jämförel- 

 sevis små, nående endast obetydligt utom perigonbladens spets 

 samt innehållande endast de gula, hopskrumpnade, hinnaktiga 

 ovala. IcJce ett enda frö kunde på det visserligen sparsamma 

 materialet uppletas, medan ymniga, välutbildade massor af samma 

 organ förefunnos hos stamarterna. Det är denna biologiska 

 egendomlighet i förening med inflorescensens bildning och peri- 

 gonbladens form, som i främsta rummet röja och bevisa väx- 

 tens hybridära natur. 



