30 O. M. Reuter. 



Man har till och med sett vanliga hönor, hvilka efter tuppens död 

 öfvertagit dennes rol, galat och sammankallat de öfriga hönorna 

 kring maten samt trampat dem, likasom tuppen vid parningen, 

 alt under det do själfva vid denna tid upphört att lägga ägg. 

 Detta beteende eger äfven allmänt rum med de morfologiskt ar- 

 rhenoida hönorna. Att dylika gala, sammankalla öfriga hönor och 

 äfven trampa dem är ofta konstateradt. Detta sista fenomen 

 grundar sig troligen på något slags retning i kloaken. Arrhe- 

 noida hönor skola äfven af tupparne betraktas såsom tuppar och 

 förföljas af dem. Do uppsöka i allmänhet icke häller tupparne 

 utan fly dem fastmer. Emellertid äro äfven fall bekanta, dä de 

 uppfört sig alldeles liksom vanliga hönor. 



Arrhenoidien uppträder vanligen först vid högre ålder, men 

 man känner äfven några fall, då den inträdt hos helt unga indi- 

 vider, redan under de första månaderna af deras lif. I enskilda 

 fall har arrhenoidien varit öfvergående och efterföljts af normal 

 kostymering. 



Arrhenoidien sammanfaller icke sällan med en inträdande 

 sterilitet. Dock ingalunda alltid. Tvärtom känner man ett fall, 

 då hönan, som vid andra fjäderombytet erhöll tuppdräkt, först 

 då började lägga 'éigg. Och antalet observationer af lagda „tupp- 

 ägg" motsäger det en tid allmänna, äfven af Nilsson och Sunde- 

 vall hysta antagandet att en arrhenoid individ eo ipso vore steril. 

 Men vanligen äro äggen små och på ett eller annat sätt miss- 

 bildade, så att arrhenoidien likväl åtminstone i de flesta fall torde 

 kunna sammanställas med sjukliga förändringar i äggstockarna. 



De anatomiska undersökningar af arrhenoida fågelhonor, 

 som i detta hänseende blifvit gjorda, hafva äfven ådagalagt alt 

 äggstocken i de flesta fall varit mer eller mindre atrofierad eller 

 sjukligt förändrad (Yarrell, Nilsson, Sundevall, Bogdanow, Eberth, 

 Henke, Korschelt, Leuckart, Pfitzner, Landois. Tichomirow, Lo- 

 renz, Brandt, m. IL), stundom så oblitererad att den ej kunde 

 upptäckas (Mandnyt). Någon gång har ovariet varit nästan nor- 

 malt, men däremot äggledaren delvis oblitererad (Brandt: Ruti- 

 cilla pli(£nicuriis). Äggstockarna synas för resten stundom icke 

 genom senare orocesser hafva atrofierats, utan torde deras ut- 

 veckling 1 dessii fall redan tidigt hämmats och afstannat. Hunter 

 har emellertid funnit hos arrhenoida fasanhonor äfven fullt ut- 



