Mötet den 3 november 1894. 13 



vis på de kallblodiga djurens i Norden, så att säga, nödtvungna 

 vintersömn genom frysning som jag var i tillfälle att iakttaga i 

 närheten af Vasa under senaste sommar. 



På ijordvestra delen af Vasklot ö invid Vasa befinner sig 

 invid en villa ett litet träsk, kanske rättare en lagun af omkring 

 30 meter i längd och 20 ä 25 i bredd. En flatbottnad båt som 

 med tvenne personers last ligger omkring en decimeter djupt, an- 

 vändes af barnen i granskapet för färder på träsket. Detta skiljes 

 genom en af vårisen bildad meterhög vall från det omkring 5 

 meter därifrån belägna hafvet, hvarifrån vid ovanligt högt vatten- 

 stånd i hafvet något vatten rinner eller yr öfver till träsket. Ge- 

 nom vallen löper ett utfallsdike till stranden af hafvet; dock var 

 detta vid mitt besök torrt. 



Vid mitt besök gjorde jag en utflykt på den lilla sjön i den 

 nämda båten och frapperades genast däraf att en myckenhet fisk 

 i alla riktningar flydde undan vid båtens rörelse. Det fanns form- 

 hgen massor af fisk, icke enstaka, utan hundrade och tusende 

 sågos där, från tumslånga till sådana af halfannan decimeters 

 längd, och så vidt jag fann, uteslutande rudor. Vattnet var ock 

 sött, utan den ringaste saltsmak. 



Det var därför icke att undra, att jag företog mig en när- 

 mare undersökning af insjöns beskaffenhet. Med undantag af några 

 20 ä 30 centim. långa Potamogeton-siänå, samt några kvadrat- 

 meter säf- och vassbevuxen strand på ena sidan stod ingen växt- 

 lighet att finna. Bottnen var alldeles bar, bestående af ovanhgt 

 fast och hård lera, på hvilken ett par centimeter mäktigt slam- 

 lager för hvarje rörelse med åran upprördes. I detta slamlager 

 dolde sig fiskarna, men kunde icke göra det desto fullständigare 

 än att deras ryggar öfverallt upptäcktes genom vattnet, som var 

 fullkomligt klart. Slammet var ock otillräckligt, som det syn- 

 tes, att skydda dem mot jagande måsar och tärnor, hvilka till 

 klockan 4 ä 5 hvarje morgon gjorde försök att tjulfiska. Antag- 

 ligen kunde rudorna icke sväljas af fåglarna, till följd af sin breda 

 kroppsbyggnad. Annars hade väl snart den sista rudan blifvit 

 bortfiskad af måsarna. 



Och sjöns djup! Det var dock det märkhgaste. Ungefär tre 

 fjärdedelar af sjön egde ett djup af omkring 1 ä 2, ställvis högst 

 omkring 8 decimeter. Större djup fann jag icke, ehuru jag nog- 



