Mötet den 3 november 1894. 19 



trädväxten, och sålunda utbildas större och mindre öppna gläntor 

 i löfskogen. En eller annan björk, asp eller al eller smärre dun- 

 gar af dessa träd kunna bli kvarstående på de sålunda uppstå- 

 ende hårdvallsängarna, hvarigenom äldre dylika ståndorter 

 blifva parkartade, med glesa, resliga löfträd strödda på den vac- 

 kert grönskande ängsmattan. Särdeles präktigt utbildad var en 

 dylik „park" på Vakanvaaras vestra sluttning, hvarest underväxt- 

 ligheten till öfvervägande del bildades af Calamagrostis arun- 

 dinacea, som här på vida sträckor uppträdde täckande och med 

 sin ljusa, friska grönska gjorde ett synnerligen angenämt intryck. 



Själffallet äro odlingarna i ett område sådant som detta 

 ytterst obetydliga. De större byarna äro visserligen omgifna af 

 en bred gördel af åkrar på alla sidor, men taga vi områdets 

 olantliga areal i betraktande så blifva dessa odlade oaser försvin- 

 nande små. Mest odlas korn och råg, hafre ytterst obetydligt. 

 Så godt som hvarje bonde har sin lilla potatistäppa; köks- och 

 trägårdsväxter däremot äro så godt som obekanta. Af bekläd- 

 nadsväxter odlas hampa allmänt, lin sågs däremot alls icke. 

 Odlade ängar förekomma ingenstädes; det mesta höet — i norra 

 delen allt hö — fås från de plättar af fuktig — sank ängsmark 

 som finnas här och där utmed elfvarnas, åarnas och träskens strän- 

 der. I synnerhet där elfvarna breda ut sig och rinna trögt fram 

 genom ett slätt landskap eller där de vidga ut sig till sjöhka ut- 

 buktningar, få nyssnämda ståndorter sin största utveckling. På 

 sådana ställen är strömfåran också ofta uppfyld af låga, jämna 

 om vårarna — i likhet med elfvens stränder — regelbundet öf- 

 versvämmade holmar, hvilka samtliga intagas af starrängar med 

 yfviga snår af Salix Lapponum ochpliyliccefolia. Carex aqiiatilis 

 och acuta, någon gång C. chorliorrhiza uppträda vanligen täc- 

 kande på dylika ståndorter. Dock ser man äfven ej så sällan ut- 

 med elfstränderna torrare ängsplättar med ymnig Aira ca^spitosa. 



Hvad områdets indelning i regioner beträffar, så kunde man 

 möjHgen, då dess inre och östra delar synas vara jämförelsevis 

 jämna och sakna högre bärg, dela det i en sydvestlig bärgig 

 del och en nordostlig slät del, mellan hvilka gränsen skulle 

 gå ungefär från Seesjärvis nordöstra hörn till Ondajärvi och vi- 

 dare utmed Onnanjoki och östra randen af Kellovaaras bärgland 

 mot NW samt råka Tschirkkakemijoki ungefär vid byn af samma 



