Mötet den o december 1896. 35 



väl kunna betecknas som en myt. Oaktadt allt spejande 

 kunde vi ej någonstädes i skogen upptäcka detta trädslag, och 

 för d:r Kihlman hade flere af klostrets äldsta munkar enstäm- 

 migt uppgifvit, att lärkträdet endast som planteradt förefinnes 

 på Solovetsk. 



Med ett undantag afviker ej heller vegetationen å de på 

 Solovetsk förekommande ståndorterna i högre grad från motsva- 

 rande på den karelska sidan. Endast en låg, tvinig och jäm- 

 förelsevis torr björkskog, som sträcker sig norrut och söderut 

 från klostret samt intager de högre belägna delarna af Saitski 

 ostrov, är mera främmande. Träden äro här vanligen endast 

 fyra ä fem m höga med lutande stammar. För öfrigt intages 

 större delen af ön af friska — fuktiga blandskogar, där gran 

 och Betula odorata äro de ymnigast förekommande trädslagen, 

 och hvilka vanligen intaga sluttningarna på den ytterst starkt 

 kuperade ön. Påfallande och afvikande från förhållandet på 

 motsvarande ståndorter på den karelska sidan är dock den 

 ymniga förekomsten af Milium effusum i dessa blandskogar 

 äfvensom på ängsbackarna kring de otaliga träsken. — Vidare 

 förekommer Myosotis silvatica allmänt och talrikt samt Ccelo- 

 glossum viride h. o. d. på lundartade sluttningar, ängsbackar 

 och dylika lokaler. Den förra arten är af Malmgren tagen vid 

 Kem, men hvarken denna eller den senare är för öfrigt obser- 

 verad på karelska sidan. Främmande för Karelia pomorica är 

 likaså den på Solovetsk tagna Veratmm Loheliamim, en art, 

 som i Nord-Ryssland torde förekomma rätt allmänt. — I löf- 

 skogskärr och på dylika lokaler åter är den ofta ymniga förekom- 

 sten af Salix glauca anmärkningsvärd. Dock har jag på ett 

 ställe på karelska sidan, nämligen på den låga fastlands-stran- 

 den midt emot Popovansaari, anträffat denna art i ymnighet. 



Då det gäller att finna den riktigaste gränslinjen på någon 

 viss sträcka mellan tvenne växtgeografiska områden, bör man 

 emellertid också fästa sig vid de närmast intill denna hnje stö- 

 tande trakterna på ömse sidor och söka få linjen placerad så, 

 att dessa trakter, utom att de bilda ett naturligt helt med 

 bakom dem liggande landsträckor, äfven sig emellan visa så 



