A. W. Granit, Om fjällemmehi och dess vandringar. 113 



författare anför ett uttalande af E. Weinberg, att »skogslem- 

 larna allmännast förekomma i större granskogar, där riklig skugga 

 finnes och marken är fuktig samt tätt beväxt med mossa». Detta 

 tyder på att äfven skogslemmelns föda utgöres af mossor, före- 

 trädesvis de mera fuktfordrande arterna. Också tyckes dess 

 mörka färgteckning anpassad efter en något saftig vegetation, i 

 motsats till fjällemmelns, som fullkomligt harmonierar med fjäl- 

 lens och myrarnas gula ton i). 



Talrikast förekommer fjällemmeln utbredd inom björkregio- 

 nen enligt Collett ^), Pleske ^) och Nehring '*), men är ej häller, 

 enligt hvad jag i Finland iakttagit, sällsynt på vissa lokaler inom 

 den öfre barrskogsregionen. Den flyr öppna marker och håller sig 

 helst till löfskogar, där snön är mindre sammanpackad och un- 

 dervegetationen frodigare. Gångarna gräfver den företrädelsevis 

 nära träden eller i allmänhet på skyddade ställen, där snön 

 kvarligger orubbad vintern om. Inom Begio subsilvatica Whlnb 

 föredrager den blandade bestånd, särsktldt de s. k. Hyloco- 

 wiinw-moarna, framför rena tall- och björkskogar. 



När lemmeln vid de större periodiska vandringarna öfver- 

 raskas af vintern i låglandet uppsöker den björkdungar, ängar 



veterligen, icke oljserverats. Den norska lemmeln liknar måhända luäri den 

 norska renen, som i de nordliga am ten af omständigheternas tvång hlifvit 

 harkätare, anf. st. s. 328. 



1) Den närstående cirkumhoreala ojj-lemmeln (Myoäes obensis Brandt) 

 är i öfverenstämmelse med den öppna tundrans färgskiftning monotont gul- 

 aktig, endast den öfra delen af hufvudet är svart. Den hyperboreala cir- 

 kumpolära halsbandslemmeln (Myodes torqvatiis Pallas) anlägger vinterdräkt, 

 om sommaren är den vackert brokig. Angående deras utbredning jmfr. v. 

 Middendorff anf. st. ss. 977-988 och 947—948. 



2) Anf. st. s. 328. 



3) »Der Lemming ist so streng an diese Region (Begio subalpina) 

 gelmnden, dass in den Zeiträumen zwischen zwei Wanderungen seine hori- 

 zontale und verticale Verbreitung mit der Ausdehung dieser Pflanzenzone 

 übereinstimmt». Anf. st. s. 54. 



4) Die geographische Ver])reitung der Lemminge in Europa, jetzt und 

 eliemals. Geea. Jaln-g. XV 1879 samt Üeher Tundren und Steppen der Jetzt- 

 und Vorzeit. Berlin 1890. 



