114 A. W. Granit, Om fjällemmeln och dess vandringar. 



och ängsbackar och äfven åkrar, där den då förstör brädden. 

 Är marken icke tillfrusen händer det väl någon gång att den 

 fördärfvar gräsrötterna, men öfver hufvud taget skadar den föga 

 ängarna. Komma skarorna däremot öfver hö- och renlafsstac- 

 kar blifva de landtmannen dyra vintergäster. 



Ehuru nästan ett arktiskt djur är lemmeln i långt högre 

 grad, än man kunde tro, beroende af temperaturen. Detta på- 

 visades och bevisades redan 1840 af Martins ^) och något senare, 

 eller år 1851, af Schmidt i hans arbete »Bilder aus dem Nor- 

 den» men deras åsikt har icke vunnit understöd. Emellertid 

 påstå lappar och andra renskötare att man alhnänt anträffar 

 döda exemplar af fjällmusen, där snöstormarna blottat jordytan 

 och djuren råkat utom det skyddande snötäcket. Ungefär samma 

 uppfattning synes Fellman hyst då han säger att de »ofta dö 

 under snön» ^). »Sin vinterboning», yttrar han vidare, »taga de 

 helst där djup snö är, där gräfva de under gräsvallen kanaler, 

 förmodligen för att skydda sig för köld». Ofvanpå snötäcket 

 uppehåller lemmeln sig icke, om ej på våren, och ombyter där- 

 för ej heller till vintern dräkt. 



Hvad jag sett uppgifvas endast hos Brehm är, att fjäll- 

 mössen i likhet med flere Arvicola-arieT om vintern på marken 

 göra sig reden af hö och mjuka örter. Sådana »heinälakkia» 

 som finnarna kallade dem, förekommo i stor myckenhet där 

 lemmeln öfvervintrat. Pleske ^) säger att den tillbringar vintern 

 och läg-ger sina ungar i samma bo, men långt ifrån att vara 

 regel synes detta endast vara ett undantagsfall. Sommarbona 

 äro vanligen belägna under jordytan och alltid i närheten af 

 vattendrag eller sumpmarker *). Den omständighet, att lemlarna 

 inreda åt sig »vinterboningar» talar för att de ej emotstå större 

 köld. Måhända förklaras ock häraf i någon mån, hvarför de 



1) Anf. st. 



2) Fellman, J. Bidrag till Lappmarkens fauna. Suomi 1847, s. 258. 



3) Anf. st. s. 59. 



*) Däraf törjiända uppgifterna att lemmeln sommartid »dricker ofta 

 och mycket». 



