A- W. Granit, Om fjällemmeln och dess vandringar. 117 



redan samma år fortplantningsdugliga, och Brehm uppgifver att 

 »alla ungar af honkön af första kullen efter högst sex veckors 

 förlopp själfva föröka sitt släkte» ^). Håller detta streck kan 

 man lätt förklara, hvarför ej alla lemlar på hösten återvända — de 

 öfverraskas af vintern medan ungarna ännu äro oförmögna alt 

 företaga längre färder. Och på våren draga de yngre vidare, 

 medan de äldre honorna söka sig till sin födelsebygd. 



Såsom ett ej obetydligt skäl för den periodiska emigratio- 

 nen anför Pleske ^) vidare fjällmössens ilskna lynne. De skulle 

 öfvergifva sin hemort på den grund att deras ilskna och oför- 

 dragsamma natur icke tillåter dem lefva på samma ställe i 

 större antal. Äfven håller han för troligt, att de äldre lemlarna 

 fördrifva de yngre hanarna från trakten. Mig synes detta an- 

 tagande sakna hvarje stöd. Jag har sett hundradetal lemlar i 

 största enighet bygga och bo i närheten af hvarandra, och jag 

 har sett stora skaror tåga öfver vidsträckta myrmarker utan att 

 råka i strid. På Muotkatunturit, där förliden vinter enorma 

 lemmelmassor uppehållit sig, där snön i alla riktningar var ge- 

 nomgräfd af lemmelgångar och marken full med »höbon» vars- 

 nades väl här och där döda djur, men att de dukat under i 

 »slagsmål» kunde jag aldrig finna. Äfven Fellman säger om 

 lemlarna att »de eljes sinsemellan äro fredliga, utom i sjönöd» ^) 

 och det samma bestyrkes af flere författare. Pleske anför som 

 bevis för sin hypotes att de i fångenskap ofta bita ihjäl hvar- 

 andra. Men detta inträffar ofta med djur som hållas inspär- 

 rade. Så är det ej ovanligt att roffåglar döda och uppäta sina 

 svagare medfångar. Äfven de fredligaste djur, som t. ex. flytt- 

 dufvan (Columba migratoria) företaga ju vandringar af vida 

 större omfattning än lemlarna. 



before they are full-grown. The next year the masses may increase in 

 number to such an extent, that myriads continually move from the central 

 t)lateaux and overrun the lowlands, where they join tliose tliat liave pre- 

 vionsly arrived». Collett, anf. st. s. 329. 



1) Brehm, A. E. Från Nordpolen till Eqvatorn. Anf. st. s. 37. 



2) Anf. st. SS. 99—100. 



3) Anf. St. s. 257. 



