Societas pro Fauna et Flora Fennica 1871 — 1896. 137 



och detta ehuru museets alla delar sedan dess tillvuxit i syn- 

 nerligt hög grad. Bristen på initiativ till fullgörande af kon- 

 traktet af år 1858 måste derföre, såsom redan år 1860 sades, 

 hafva berott på — »andra omständigheter». 



Det är numera svårt att bilda sig ett tillförlitligt omdöme 

 hvilken andel i dessa omständigheter möjligen Sällskapet sjelft 

 hade, exempelvis hvarföre intendenten återvaldes åren 1862 och 

 1863, ehuru han, stadd på långvarig utrikesresa, icke kunde 

 bevaka finska samlingens intressen. Obehörig åter vore begäran 

 att Sällskapets i zoologiskt afseende förut verksamma äldre leda- 

 möter (W. Nylander, J. M. J. af Tengström), fullt upptagna af andra 

 göromål, skulle numera bära dagens tunga. Och om de yngre 

 åter uttalade Sällskapets ordförande, W. Nylander, uti sin 

 allra sista årsberättelse år 1863, sitt bekymmer i följande all- 

 varsamma ord: 



»Det är den botaniska delen af samlingarna, som nu egent- 

 ligen varit föremål för Sällskapets uppmärksamhet, och dess 

 sammanträden hafva till följd deraf vanligen haft utseende af 

 ett endast botaniskt Sällskaps sammankomster, och sålunda 

 varit Flora-möten i stället för Fauna-möten, såsom de förr plä- 

 gat kallas. Att så skett är beklagligt i så måtto, att högst önsk- 

 ligt varit om tillika zoologin blifvit bland oss vederbörligen 

 representerad; men detta beror på förhållanden, hvilka vi hop- 

 pas skola ej mera komma att länge fortfara, och beror af brist 

 på zoologer med lust och kraft och skicklighet bland våra yngre 

 och verksammare ledamöter. Denna fattigdom är beklaglig, 

 i synnerhet då man tänker tillbaka på den ganska luxurierande 

 och hedrande ställning här varit rådande i zoologiskt afseende. 

 Hvarföre skall det gå baklänges på det hållet? Nej, det är väl 

 blott ett temporärt stillastående, som skall upphöra så snart 

 orsaken dertill blifvit aflägsnad». 



Sjelf trodde Nylander orsaken ligga främst uti splittringen af 

 de zoologiska samlingarna uti ohka lokaler, och han önskade lifligt 

 att Universitetet genom nybyggnad vunne utvidgning. Dislokationen 

 kan i sjelf va verket hafva något medverkat; men den egentHga 

 orsaken låg nog mera hos de ledande personerna. Att Sällskapet 



