142 Societas pro Fauna et. Flora Fennica 1871—1896. 



exemplar erhållits; detta är att beklaga, då ju särskildt mikro- 

 raammaliernas utbredning i landet är långt ifrån väl utredd. 

 Deremot har nästan hvarje år medfört någon ny fogel-a.rt (1868: 

 228 arter, omkr. 1,000 uppstoppade ex.; — 1878: 241 arter, 

 IjlöO ex.); och från exkursionerna (Asehan 1870, Sievers, Wal- 

 leen, Sandman) samt på grund af utfärdade uppmaningar erhöl- 

 los, mest under 1880-talet, århgen ett stort antal skinn, hvarföre 

 en särskild afdelning af allenast konserverade exemplar anlades. 

 Deremot har under 1870-talet och början af 1880-talet högst 

 litet kunnat uppstoppas. För närvarande består hela samlingen 

 af omkr. 2,700 numror, oberäknadt 1887 års Kola-expeditions 

 flere hundrade exemplar. Samlingen af fogelägg har erhållit 

 en viss tillökning, bl. a. genom gåfvor af E. Hougberg. De 

 kallhlocliga vertebraterna åter hafva ökats blott i ringa mån, fisk- 

 samlingen dock med någon enda art ungefär hvart femte år; 

 bland inkomna tillskott märkes särskildt en samling fiskar från 

 Hvita Hafvet af Levander. 



Vida gynsammare utfalla beräkningarna angående insekt- 

 samlingarnas förkofran i qvantitativt af seende; men i stället 

 hafva deras öden i öfrigt varit något vexlande. Äfven i denna 

 del måste vi göra en utflygt bortom år 1871. 



Såsom redan nämndes öfverflyttades Sällskapets insekt- 

 samlingar år 1868 till zoologiska museets lokal, och den första 

 afdelning, som måste omställas, var fjärilsamlingen. Men här- 

 vid uppstodo oväntade förvecklingar. Museets prefekt, profes- 

 sor Fr. W. Mäkiin, lade öfver hufvud ringa värde på sär- 

 skildt uppstälda finska samUngar i bredd med de allmänna 

 systematiska, om icke för enskilda sällsyntheters skull eller 

 såsom bytesmaterial. Denna hans uppfattning ledde likvisst ej 

 tidigare till någon särskild åtgärd i riktning emot samlingarnas 

 förökande eller vård, emedan han alls icke befattade sig med 

 desamma. Men såsom bekant hyste han tillika den mening, 

 att någon naturalhistorisk gräns för vårt område emot öster 

 icke med fog kunde uppdragas, och ansåg i enhghet härmed, 

 att uti finska samlingarna ej heller borde införas exemplar eller 

 arter från orter öster om landets politiska gräns. Frågan blef 



