Societas pro Fauna et Flora Fennica 1871—1896. 163 



vårt arbete, men behöfva å andra sidan ingalunda gifva anled- 

 ning att på något sätt misströsta, än mindre att fälla modet. 

 Ty redan de krafter, hvilka vid universitetet såsom ungdomens 

 lärare nu egna sig åt naturalhistorien äro ansenligt talrikare än 

 för något decennium tillbaka. Man har vidare allt skäl att för- 

 vänta, det hädanefter bland denna ungdom nitiske och fullt 

 qvalificerade lärare skola i tillräckligt antal utbildas för omhän- 

 dertagande af ifrågavarande undervisning i skolan. Är ock möj- 

 ligheten för naturalhistorikerna att såsom skollärare vinna sin 

 bergning nu kanske ringare än förr, så bör man dock hoppas 

 att bättre tider skola randas. Sällskapet skall då uti kunniga 

 och intresserade lärare i alla delar af landet vinna en ersätt- 

 ning för den äldre tidens läkare, som uti landsorten tillförene 

 representerade naturalhistoriskt vetande och medverkade uti 

 Sällskapets sträfvanden. Alltför länge kan det också ej dröja 

 innan denna vetenskapsgren kommer att återtaga sin tillbörliga 

 plats som läroämne i landets skolor. — Och då vi ännu taga i 

 betraktande, att gängse partistrider icke vunnit insteg inom vår 

 krets och att knappast förebud till andra samarbetet störande 

 misshälligheter yppat sig, att vidare den sednaste tiden visar 

 ett tydhgt uppåtgående i Sällskapets verksamhet, samt att slut- 

 ligen äfven Sällskapets ekonomiska ställning gestaltat sig allt 

 gynsammare, så lofvar allt detta godt för framtiden, hvilken vi 

 därför med full tillförsigt kunna gå till möte. 



Vi vilja afsluta dessa betraktelser med en välgångsönskan 

 till Societas pro Fauna et Flora fennica för det nästa qvartsek- 

 let. Men vi kunna icke göra det bättre, än genom att återupp- 

 repa de ord, hvarmed Sällskapets historiograf, professor Moberg, 

 år 1871 afslutade sin 50-årsberättelse: 



»Måtte Sällskapet icke förtröttas i sina ädla fosterländska 

 sträfvanden, måtte det allt framgent med allvarlig och samvets- 

 grann forskning, med sjelfförsakande och kärleksfull endräg- 

 tighet ständigt, kraftigt och välsignelserikt verka för befrämjan- 

 det, fullkomnandet och spridandet af kunskapen om Fauna et 

 Flora Fennica!» 



