122 N:o 13. Otto Collin, 



halftomfattande, föga nedlöpande. — Då man tager i betrak- 

 tande huru smala, magra och parenkymfattiga bladen hos C. 

 pahistre i allmänhet äro, så kunde det tyckas, då man granskar 

 de ofvannämda dimensionerna på bladen hos de hybrida exem- 

 plaren, som om dessa exemplar med afseende å bladens ut- 

 veckling öfverskridit sin intermediära ståndpunkt. Härvid är 

 dock att märka, att de vegetativa organen hos hybrider ofta 

 äro starkt utvecklade. 



Hvad beväpningen beträffar, så äro bladen sträfbräddade, 

 men därjämte äfven, isynnerhet i spetsen af bladflikarna och 

 bladtänderna, försedda med fma nålar eller bladtornar, som 

 uppträda rikligare och starkare utvecklade isynnerhet på bla- 

 dens nedre del och på de nedlöpande bladdelarna på stjälken. 

 Anmärkas bör, att dessa småtornar eller nålar uppträda vida 

 sparsammare än hos C. palustre, medan C. heterophyllum så 

 godt som alldeles saknar dylika småtornar. 



Blomkorgarna, som till antalet äro hos det ena exempla- 

 ret 10, hos det andra 13, äro till storleken mindre än hos C. 

 heterophyllum, men dock större än hos C. palustre samt tämli- 

 gen tätt stälda, dock ej så tätt hopträngda eller hopgyttrade 

 som hos C. palustrß, men ej heller så fåtaliga och långskaftade 

 som hos G. heterophyllum. Några af de nedre blomkorgarna 

 äro dock något aflägsnade från de öfriga och sitta på längre 

 utdragna, späda skaft, såsom fallet icke sällan är hos C. pa- 

 lustre. Kalkarna hos exemplaren i lefvande tillstånd voro bredt 

 äggformiga, omkring 20 mm höga och 12 — 20 mm breda med 

 något intrykt bas. De yttre hålkfjällen äro äggrunda, mot spet- 

 sen mörkt brungröna och utåtböjda och i yttersta spetsen för- 

 sedda med en kort nåludd samt på den yttre sidan med en 

 tydligt upphöjd eller ansväld köl. Denna köl å hålkfjällen var 

 hos exemplaren i lefvande tillstånd mörkt violett och starkt klib- 

 big, till följd hvaraf hålkarna vid beröring kändes starkt klib- 

 biga. De inre hålkfjällen äro utdraget lancetthka, hinnaktiga 

 och rödaktigt violetta isynnerhet mot spetsen. Blommorna voro 

 till färgen obetydligt mörkare röda än hos C. heterophyllum, dock 



