126 N:o 13. Otto Collin, 



ven i Ledebour's Flora Rossica, Vol. II, pag. 184, äfvensom i 

 Boissier's Flora Orientalis. Arten är försedd med ungefär 

 dylika uppsvälda rotknölar som Sedum maximum Sut. (= S. 

 telephium L. pro parte) och flere andra Sedum-d-rier af gruppen 

 Planifolia. Stjälken är nedtill krypande och rotslående vid 

 stjälklederna eller de nedre bladens fästpunkter, därefter båg- 

 formigt uppstigande och jämte de likaledes bågformigt uppsti- 

 gande grenarna endast lågt (10 — 14 cm) höjande sig öfver jord- 

 brynet. Stjälk och grenar äro finhåriga (puberulerade). Från S. 

 maximum Sut., som arten genom blommornas färg något liknar, 

 skiljer den sig betydligt i flere afseenden, såsom t. ex. genom 

 betydligt större blommor, genom en vida mera fåblommig och 

 starkare utprägladt knippelik blomställning, genom sina typiskt 

 motsatta, starkt konkava blad, som dessutom hafva en helt annan 

 form och utmärka sig genom en högst egendomlig beklädnad 

 eller öfverhudsbildning. Bladen hos S. oppositifolium äro näm- 

 hgen till formen omvändt-äggrunda eller något spadlika, 17 — 22 

 mm långa och 12 — 16 mm breda. Från S. hybridum L., som 

 arten i vissa afseenden något liknar, skiljer den sig genom hvita 

 blommor, bredare, spadlika och motsatta blad. Den art, som 

 S. oppositifolium mest liknar, är utan tvifvel 8. spurium M. B,, 

 som hkaledes är hemma från Kaukasus. Likasom hos 8. spu- 

 rium äro bladen motsatta samt omvändt-äggrundt-spadlika, of- 

 van midten groft trubb-naggade, på ytan belagda med korta hår 

 af högst egendomliga utskott eller protuberanser i öfverhuden, 

 samt i hela bladkanten försedda med små ciliehka utskott. Från 

 8. spurium skiljer sig däremot 8. oppositifolium enligt Boissier 

 genom trubbigare blad, genom hvita blommor (hos 8. spurium 

 äro blommorna röda) samt genom bredare, mot spetsen mindre 

 tillspetsade kronblad. 



Enligt C. A. Meyer's åsikt är 8. oppositifolium till arten 

 föga eller knapt skild från 8. spurium. Ledebour citerar denna 

 Meyer's åsikt i sin Flora Rossica, men upptager dem likväl 

 såsom skilda arter. Äfven Boissier upptager dem som skilda 

 arter, men antyder dock att skilnaden dem emellan är tämligen 

 ringa och anför bland annat äfven blommornas färg såsom skilj- 



