128 N:o 14. O. M. Reuter, 



på snön under vintermånaderna vid inträffande blidare väderlek. 

 Fenomenet har på en del orter fått namnet »svart snö.» De 

 sålunda förekommande arterna utgöra föremål för en afhand- 

 ling af d:r H. Schott, »Gollembola på snö och is», införd i 

 Entomologisk Tidskrift, XVII (1896). Också hos oss hafva dy- 

 lika företeelser någon gång observerats och redogörelser för 

 dem gifvits vid Sällskapets månadsmöten. Då jag senast berörde 

 denna fråga (vid mötet den 6 mars 1897) framhöll jag särskildt, 

 att i Sverige blifvit funnen en sådan vinterart, Achorutes socia- 

 lis Uzel, hvilken ännu icke tillvaratagits hos oss, men som en- 

 ligt all sannolikhet förekom äfven i vårt land. Denna art be- 

 skrefs år 1890 af d:r Uzel i hans arbete Thysanura Bohemiae, 

 p. 69, och dess egentliga hemvist uppgifves i Böhmen vara fuk- 

 tig mossa, lofhögar och gamla svampar, men den säges ofta 

 visa sig i större eller mindre individantal på snö. Hittils har 

 den, utom i Böhmen, bUfvit iakttagen endast i Sverige och detta 

 uteslutande om vintern, nämhgen i Uppland 1883 och 1888, då 

 den förekom i Yeckholms socken i stora hopar vid töväder på 

 ytan af snön, omkring trärötterna i en barrskog, och i S:t An- 

 nae socken i Östergötland, dar den uppträdde på snön på de 

 mest olika lokaler den 9 — 13 mars vid en temperatur af från 

 — 1° till + 3°. 



Redan för många år sedan berättade mig prof. C. J. Ar- 

 rhenius om uppträdandet af en liten podurid på Runsala ö utan- 

 för Åbo, hvilken insekt en vinterdag betunnits nästan fullstän- 

 digt betäcka en på land uppstjälpt båt. Enligt den meddelade 

 beskrifningen kunde djuret icke gärna höra till annat släkte än 

 AcJwriites, af hvilket tvänne arter, den ofvan nämnda socialis 

 samt A. viaticiis Tullb., äro kända såsom vinter-podurider. Stud. 

 Arthur Thesleff har numera till Sällskapets samlingar inläm- 

 nat ett antal exemplar af Achorutes socialis Uzel, en art, lätt 

 skild från alla öfriga genom hoppgaffelns dentalsegment, hvilka 

 på insidan äro försedda med fyra framskjutande kitintuberkler; 

 dess ändsegment är nyckelformigt; analtaggarna föga längre än 

 de koniska papiller, på hvilka de sitta fästa; längden är 1 

 — 1,5 mm. Exemplaren härstamma från Liimatta egendom i 



