Standortsföi'ändvin<iar. 131 



I detta afseende ville jag i främsta rummet framhålla 

 önskvärdheten af en närmare undersökning af sådana trakter, 

 där naturen och vegetationen ännu befinna sig i möjligast 

 orubbadt tillstånd. Dylika näjder måste ju för våra arbeten i all- 

 mänhet tillmätas stor betydelse och särskildt vara egnade att 

 lemna en säker grund eller utgångspunkt för uppfattningen af 

 landets växtlighet, sådan den ter sig för närvarande, som ock 

 dess beskaffenhet under länge sedan förgångna skiften. 



Inom vårt naturhistoriska område anträffas sådana mer 

 eller mindre ursprungliga natur- och vegetationsförhållanden i 

 stor skala, om också ej alldeles fullständigt bevarade, inom gu- 

 vernementen Olonets och Archangelsk ända ned till sydgränsen 

 för coniferzonen ; endast i vissa mer bördiga och befolkade trak- 

 ter träda de här mer tillbaka, såsom fallet är särskildt i Onega- 

 Karelen. Tilsvidare äga vi blott från vissa delar af denna 

 landsträcka skildringar öfver den primära vegetationen och äf- 

 ven dessa jämförelsevis fåtaliga och föga ingående. Vi ha dock att 

 snart nog emotse utförliga och omfattande redogörelser från större 

 här belägna områden, eller från ryska Lappmarken, hvarest A. 

 O. Kihlman anstalt fleråriga forskningar, och från det s. k. 

 Karelia pomorica, där I. O. Bergroth under trenne somrar 

 exkurrerat. Ifall den af mig nyligen föreslagna undersökningen af 

 de norr om Onega belägna ödetrakterna komme att utföras, skulle 

 vidare en betydande förstärkning af bidragen till kännedomen 

 om den primära vegetationen i dessa landsdelar kunna förväntas. 



Inom eget land åter ha, om Lappland möjligen undantages, 

 vegetationsförhållandena och betingelserna för dem i vissa be- 

 tydelsefulla fall gestaltat sig annorlunda. Visserligen är odlin- 

 gen mångenstädes, särskildt i de nordliga och ostliga delarna, 

 ännu ringa och ödemarken vidsträkt och utmärkt af en på 

 stora rymder sig utbredande ursprunglig natur, men de stora 

 skogsmarkerna ha, trots sin aflägsenhet, lidit eller påvärkats mer 

 af människan än hvad fallet är längre österut, och de sträckor 

 skog, som icke blifvit grundligare förödda af fareldar eller åt- 

 gångna af yxen, torde numera äfven i vildmarken vara tämligen 

 inskränkta eller sparsamma, (lenom den sig småningom utbre- 



